ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 р. 	Справа № 440/7937/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова) по справі № 440/7937/22
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023, яке набрало законної сили згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без урахування довідки ТОВ "ВАДО" № 35 від 09.07.2012 про заробітну плату та довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22.09.2020 № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020 про заробітну плату за період з 20.09.1993 по 05.05.2003 у МПП "Ліберті".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати з 06.01.2021 до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.01.2009 по 29.06.2012 у ТОВ "ВАДО" відповідно до довідки № 35 від 09.07.2012 та період роботи з 20.09.1993 по 05.05.2003 у МПП "Ліберті", відповідно до довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 23.11.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за віком з дати припинення - 23.11.2021.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 заяву ОСОБА_1 від 12.03.2024 про встановлення судового контролю у справі №440/7937/22 задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі №440/7937/22 упродовж одного місяця з дня набрання даною ухвалою законної сили з наданням до суду належним чином засвідченої копії рішення ГУ ПФУ в Полтавській області про поновлення виплат пенсії ОСОБА_1 з 23.11.2021, доказів проведення перерахунку пенсії позивача із врахуванням стажу роботи та розміру заробітної плати згідно з довідками №35 від 09.07.2012 р та №47 від 16.07.2012, виданої ТОВ “ВАДО” та довідки № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020, виданої Архівним відділом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, а також докази здійснення виплати невиплаченої пенсії позивачу з урахуванням довідки №47 від 16.07.2012.
28.11.2024 на адресу Полтавського окружного адміністративного суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вих. №1600-0803-7/85049 від 20.11.2024).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання рішення суду у справі №440/7937/22 . 
ОСОБА_1 06.10.2024, 08.10.2024, 06.12.2024, 09.01.2025, 31.03.2025, 15.06.2025, 10.08.2025, 29.09.2025 зверталася до Полтавського окружного адміністративного суду із заявами в порядку статей 382, 383 КАС України.
Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду заяви позивачки повернуто позивачу.
12.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою в якій просила:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення суду від 09.01.2023 та ухвали від 01.11.2024 у частині перерахунку та виплати пенсії;
- зобов`язати відповідача виконати рішення суду від 09.01.2023 та ухвалу суду від 01.11.2024 в повному обсязі, з урахуванням довідки про заробітну плату №35 від 09.07.2012 виданої ТОВ “ВАДО” та довідки про заробітну плоту №02-04/2/1782-С від 22.09.2020 виданої Архівним відділом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 заяву, подану в порядку ст.383 КАС України повернуто позивачу без розгляду.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та постановити нову, якою заяву, подану в порядку ст. 383 КАС України, задовольнити.
В обґрунтування заяви зазначила, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, які мають значення при вирішенні спору. 
Зазначає, що судове рішення від 09.01.2023 пенсійним органом не виконано, ухвала суду від 01.11.2024 по встановлення судового контролю та подання звіту, відповідачем не виконана, звіт про виконання ухвали суду не подано. 
Поданий 20.11.2024 Полтавським ПФУ до суду звіт щодо виконання рішення суду від 09.01.2023 у справі №440/7937/22 без належних доказів його виконання. Звіту про виконання ухвали суду від 01.11.2024 з доказами перерахунку пенсії подано не було.
До того ж, судом першої інстанції безпідставно ототожнено зміст заяви від 10.08.2025 (поданої за ст. 382 КАС України) з іншими зверненнями, що призвело до неправильних висновків про відсутність підстав для встановлення судового контролю. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) правом подання відзиву не скористався. 
Позивач подала клопотання про доповнення апеляційної скарги, в якій зазначила, що ухвали суду від 17.12.2025 та від 18.12.2025 мають тотожний зміст. 
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про встановлення судового контролю вже були розглянуті судом по суті, а тому неодноразове повторне звернення до суду із заявами, що містять аналогічні вимоги , суд розцінив, як зловживання процесуальними правами при зверненні .
Колегія суддів, перевіривши ухвалу суду, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 45 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 КАС України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву клопотання.
Відповідно до ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20 сформовано висновок про те, що звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, коли заявник не використав можливості виконання рішення суду на підставі Закону України “Про виконавче провадження”, є передчасним.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 383 КАС України установлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Так, ст. 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України “Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах” і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Апеляційний суд, на підставі аналізу статті 383 КАС України, яка регулює питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень встановив, що у цій статті немає норм, які забороняють сторонам справи повторно звертатися із відповідною заявою.
Разом з цим, згідно ст. 45 КАС України суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.
Слід зазначити, що ст. 45 КАС України визначено перелік дій, які можуть трактуватись судом як зловживання процесуальними правами, а саме: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Вказаний перелік не є вичерпним. Так, саме пунктом першим вищевказаної статті зазначено, що зловживанням процесуальними правами є також вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Тобто, суд може з певних підстав розцінити ту чи іншу дію як зловживання процесуальними правами та застосувати до учасників процесу передбачену Кодексом, відповідальність.
Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.24 покладено на пенсійний орган обов`язок подати звіт.
На виконання ухвали суду від 01.11.2024 пенсійним органом подано звіт, який ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.25 прийнятий судом. 
ОСОБА_1 06.10.2024, 08.10.2024, 06.12.2024, 09.01.2025, 31.03.2025, 15.06.2025, 10.08.2025, 29.09.2025 зверталася до Полтавського окружного адміністративного суду із заявами в порядку статей 382, 383 КАС України, за якими прийняті відповідні процесуальні рішення суду.
12.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення суду від 09.01.2023 та ухвали суду від 01.11.2024.
Враховуючи, що судом вирішено по суті питання судового контролю, прийнято звіт про виконання судового рішення від 09.01.2023, неодноразове звернення до суду із заявами аналогічного змісту щодо невиконання рішення суду від 09.01.2023 та ухвали суду від 01.11.2024 суд першої інстанції дійшов висновку про зловживання заявницею своїми права звернення до суду.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що зміст заяви від 12.11.2025 та сформульованих в них вимог є аналогічними до заяв від 06.10.2024, 08.10.2024, 06.12.2024, 09.01.2025, 31.03.2025, 15.06.2025, 10.08.2025, 29.09.2025 за результатами розгляду яких винесено відповідні рішення та неодноразово роз`яснено, що рішення у справі №440/7937/22 виконано відповідачем в межах покладених на нього зобов`язань, а нові спірні правовідносини, що не були предметом розгляду у цій справі, можуть бути підставою для звернення до суду з новим позовом.
Відповідно до правових висновків викладених Верховним Судом, зокрема, в постановах від 12 листопада 2025 року у справі № 580/3075/24, від 10 жовтня 2024 року у справі № 580/4217/24, від 7 листопада 2024 року у справі № 200/2262/23 під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованому перевантаженні роботи суду. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання правами віднесено до компетенції суду, що розглядає відповідну справу.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 7 квітня 2021 року у справі №9901/23/21 виклала правові висновки, відповідно до яких саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.
Подібна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 12.11.2025 у справі №580/3075/24.
За практикою Європейського суду з прав людини, при вирішенні суто процесуальних питань, поняття “зловживання”, згідно з пунктом 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти у звичайному значенні, яке визнається загальною теорією права - тобто як шкідливе здійснення особою права для інших цілей, ніж ті, для яких його призначено. Таким чином, зловживанням є таке поводження позивача, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення і перешкоджає належній роботі суду або належному перебігу провадження (див. mutatis mutandis, рішення від 15 вересня 2009 року у справі “Миролюбов та інші проти Латвії” , заява 798/05, парагр. 62, 65).
Виходячи із встановленої сукупності обставин та враховуючи наведені вище процесуальні норми, подача заяви від 12.11.2025 в порядку ст.383 КАС України вже у дев`ятий раз обґрунтовано розцінена судом першої інстанції, як зловживання процесуальними правами.
Доводи апелянта щодо того, що ухвали суду від 17.12.2025 та 18.12.2025 мають тотожний зміст та порушують її право на звернення до суду є безпідставними, оскільки оскаржувана заявником ухвала від 25.11.2025 прийнята в часі раніше, а тому наявність судових рішень, складених в часі пізніше , не свідчать про порушення судом норм процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу не допустив порушень норм матеріального і процесуального права та судом першої інстанції повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі № 440/7937/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова