ЄУН: 336/8528/25
Провадження №: 2/336/469/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя       03 лютого 2026 року 
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Гордейченко Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник адвокат Сердюк Роман Вікторович, до ОСОБА_2 , представник адвокат Харьков Віталій Олександрович, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Присяжнюк Аліна Володимирівна, про визнання особи такою, що не проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у Німеччині померла мати сторін ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та вважається такою, що прийняла спадщину. Позивач постійно проживала разом із матір`ю у Німеччині, до дня її смерті. Також позивач здійснювала щоденний догляд за хворою матір`ю, що підтверджується медичними довідками клініки та за власні кошти організувала поховання матері у Німеччині. Нотаріус прийняла заяву позивача про прийняття спадщини та завела спадкову справу. Відповідач також є спадкоємцем першої черги за законом по смерті матері сторін. Але заяву про прийняття спадщини він не подавав. Наміру прийняти спадщину не мав. При зверненні до приватного нотаріуса Присяжнюк А.В. з метою оформлення спадщини з`ясувалося, що відповідач ОСОБА_2 на момент смерті матері був зареєстрований за адресою знаходження спадкового майна, у якому також зареєстроване місце проживання матері. Внаслідок цього відповідач вважається таким, що автоматично прийняв спадщину. Нотаріус пояснила позивачу, що спадщина матері, у такому випадку буде розділена між позивачем та відповідачем у рівних частинах. Таким чином, наявність формальної реєстрації місця проживання відповідача та спадкодавця за однією адресою, перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину на всю частку спадового майна.

Відповідач ОСОБА_2 , в особі його представника адвоката Харькова В.О., подав заяву про визнання позову. Відповідач у заяві зазначив, що обставини, викладені у позові, відповідають дійсності. Він дійсно не проживав із матір`ю за адресою реєстрації її місця проживання у м. Запоріжжі. На час смерті матері сторін, вона постійно проживала, лікувалася, померла та похована у Німечинні. Приймати спадщину відповідач не бажає. Жодних заяв про прийняття спадщини він не подавав. Вважає незаконним автоматичне «нав`язування» йому статусу спадкоємця через спільну реєстрацію проживання разом з матір`ю в м. Запоріжжі. Коли він про це дізнався, хотів відмовитися від спадщини, але нотаріус відмовив у прийнятті заяви у зв`язку з спливом шестимісячного строку. Вважає, що все майно має належати його сестрі, тобто позивачу, оскільки вона постійно проживала, здійснювала догляд, лікування та поховання матері у Німеччині. Наслідки визнання позову відповідачу зрозумілі.

Ухвалою суду від 05.09.2025 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 05.11.2025 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 03.02.2026.
У судове засідання учасники справи не з`явились. Повідомлялися належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи. 
У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Німеччині померла ОСОБА_3 . 
По її смерті, приватним нотаріусом Присяжнюк А.В., за заявою позивача зареєстровано спадкову справу №3/2025 від 03.02.2025. 
Позивач та відповідач є дітьми померлої ОСОБА_3 .  Позивач, відповідач та їх померла матір, є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .   Померла ОСОБА_3 постійно проживала з разом позивачем у Німечинні, там же йспохована. 
Відповідач разом з матір`ю фактично та постійно не проживав, але мав спільну реєстрацію місця проживання з матір`ю у квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування у першу чергу. За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї.
Для застосування презумпції прийняття спадщини за цією нормою визначальним є саме факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем, а не сама по собі їх реєстрація за однією адресою. Реєстрація місця проживання спадкоємця за адресою спадкодавця не є безумовним доказом постійного проживання, якщо іншими доказами спростовується факт їх спільного проживання.
Матеріалами справи, зокрема медичними довідками клініки «Шаріте», довідками про місце проживання та поховання в Німеччині, підтверджується, що позивач та її матір постійно проживали разом за кордоном. Натомість відповідач ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини разом з матір`ю постійно не проживав, що він особисто підтвердив у заяві про визнання позову.
Таким чином, суд приходить до наступних висновків. 
Факт відсутності постійного проживання спадкодавця, за адресою реєстрації місця проживання відповідача, на момент відкриття спадщини, підтверджено належними і допустими доказами. Означені обставини визнаються відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права інших осіб. На підставі означеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Присяжнюк Аліна Володимирівна про визнання особи такою, що не проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , таким, що постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Присяжнюк Аліна Володимирівна, місцезнаходження: вул. Перемоги, буд. 115-А, м. Запоріжжя, 69005.
Роз`яснити, що через неявку у судове засідання всіх учасників справи судове рішення підписано судом без його проголошення.
Роз`яснити, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, що зазначена у вступній частині судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя        П.В. Зарютін