Справа № 354/1225/25 
Провадження № 22-ц/4808/1736/25 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк О. М. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Василишин Л.В., Девляшевського В.А., 
за участю секретаря – Кузів А.В.
учасники справи
стягувач – ОСОБА_1 
боржник – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2025 року, постановлену судом у складі судді Ковалюк О.М., за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданого за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якої зазначив, що 09 вересня 2025 року судом було видано судовий наказ, відповідно до якого з нього постановлено стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку — на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05 вересня 2025 року і до досягнення ними повноліття. Також судовим наказом стягнуто судовий збір у розмірі 302, 80 грн.
Вважає, що станом на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, а також на дату його винесення в ОСОБА_1 було відсутнє право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу зі стягнення аліментів на дітей, оскільки остання фактично проживає за межами України з березня 2025 року, а отже не виконує обов`язків щодо забезпечення умов проживання дітей, в тому числі щодо їх матеріального (фінансового) утримання.
У зв`язку з її фізичною відсутністю в Україні, вона не має можливості брати участь у щоденному догляді та утриманні дітей. Усі повсякденні обов`язки щодо дітей - щоденний догляд, фінансове забезпечення, організація навчального процесу, харчування, медичне обслуговування, придбання одягу, шкільного приладдя, засобів особистої гігієни, а також утримання житла і оплата комунальних послуг повністю покладені на нього.
Після прийняття судового наказу, він фактично несе подвійні витрати, пов`язані з утриманням дітей, як у формі реального забезпечення їх потреб, так і у вигляді виконання судового наказу про сплату аліментів на користь особи, яка не виконує батьківських обов`язків, що суперечить принципам справедливості та доцільності.
Просив суд визнати судовий наказ № 354/1225/25 від 09 вересня 2025 року, виданий Яремчанським міським судом Івано-Франківської області, таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з відсутністю обов`язку боржника, зумовленою фактичним виконанням цього обов`язку боржником ОСОБА_2 .

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2025 року та до досягнення ними повноліття таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2025 року та прийняти нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу № 354/1225/25 від 09 вересня 2025 року, виданого Яремчанським міським судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного, починаючи з 05 вересня 2025 року і до досягнення ними повноліття, таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що у випадку непогодження боржника із судовим наказом про стягнення аліментів, він має право звертатися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, або звільнення від обов`язку зі сплати аліментів неправильний, оскільки не було матеріально-правових підстав для видачі судового наказу про стягнення аліментів з нього на утримання дітей.
Не проживання дітей разом зі стягувачем є перешкодою для видачі судового наказу, а у разі його видачі — це підстава для визнання його помилково виданим і відповідно таким, що не підлягає виконанню. Доказів того, що діти проживають з матір`ю, до заяви про видачу судового наказу стягувачка не надала, наприклад, рішення органу опіки та піклування чи суду про визначення місця проживання дітей, акту обстеження житлово-побутових умов.
Зазначає, що в даному випадку відсутня зміна істотних обставин, які мають значення для визначення розміру стягуваних аліментів, адже обставини якими він обґрунтовує відсутність підстав для видачі судового наказу існували і до його видачі, і на момент видачі, і існують на момент оскарження ним судового наказу, а отже мала місце помилкова видача судового наказу за відсутності матеріально-правових підстав для його видачі.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 07 листопада 2025 року разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 отримала 15 листопада 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що у визначеному законом порядку ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів. Сам по собі факт проживання дітей разом з батьком ОСОБА_2 за однією адресою, не є підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти, помилки при видачі судового наказу не встановлено, тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09.09.2025 року.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.10.2007 року.
Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 30.09.2008 та серії НОМЕР_3 від 13.03.2012 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою від 19.09.2025 № 225 відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян № 2 та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 28.01.2025 по 30.08.2026, що підтверджується також посвідченням серії НОМЕР_4 та випискою по картці/рахунку № НОМЕР_5 за період 01.01.2025 по 19.09.2025, виданою АТ КБ «ПРИВАТ БАНК». 
Згідно з довідкою №1253 від 17.09.2025 сімейного лікаря ОСОБА_6 , ОСОБА_3 знаходиться під спостереженням сімейного лікаря, за медичною допомогою звертався у супроводі батька ОСОБА_2 . 
Відповідно до характеристики учня 8-Б класу ОСОБА_3 №68, яка видана директором Микуличинського ліцею Яремчанської міської ради від 18.09.2025 мати учня знаходиться закордоном, однак за потреби відповідає на телефонні дзвінки та отримує необхідну інформацію щодо навчання та поведінки сина. Батько підтримує зв`язок із класним керівником, бере участь у батьківських зборах, цікавиться успішністю та поведінкою сина. Учень має завжди охайний вигляд, забезпечений шкільним приладдям.
Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 061/22/129 від 16.09.2025 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.09.2025, складеним депутатом Яремчанської міської ради Калинчуком В.В., на момент обстеження ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_8 проживають за вказаною адресою. Умови проживання добрі. Батько ОСОБА_9 здійснює догляд та утримує сина. Дочка перебуває на стаціонарному навчанні в м. Тернопіль. На час обстеження дружина – ОСОБА_1 по місцю проживання відсутня і зі слів ОСОБА_10 та його сина ОСОБА_8 , перебуває за кордоном.
09 вересня 2025 року Яремчанським міським судом видано судовий наказ, відповідно до якого постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки мого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку — на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05 вересня 2025 року і до досягнення ними повноліття.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ст. 160 ЦПК України).
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.
Статтями 170,171 ЦПК України визначено підстави для скасування судового наказу за заявою боржника та регламентовано порядок розгляду таких заяв.
Частиною першою статті 173 ЦПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статями 432, 435 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі № 465/7682/13-ц від 18.12.2019 року.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення сплати аліментів за виконавчим документом визначені Сімейним кодексом України.
Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.
Той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо) (ч. 1 ст.190 СК України).
З аналізу наведених норм права вбачається, що суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому, у межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 910/8665/17.
Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження факту припинення обов`язку ОСОБА_2 , визначеного ст. 180 СК України, утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 , як на підстави визнання його таким, що не підлягає виконанню посилався на факт не проживання дітей разом з матір`ю, що на його думку, свідчить про відсутність у ОСОБА_1 суб`єктивного права вимоги до нього як до боржника.
Вказані обставини не підпадають під визначені цивільно-процесуальним законом підстави для визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню, оскільки не доводять відсутності обов`язку боржника, встановленого судовим рішенням у формі судового наказу.
Крім того, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 01.09.1015 року вбачається, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 в складі сім`ї: дочка – ОСОБА_4 , син – ОСОБА_3 .
Доказів того, що на час видання Яремчанським міським судом судового наказу від 09 вересня 2025 року про стягнення аліментів діти не проживали разом з ОСОБА_1 заявником не надано.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених ст. 432 ЦПК України підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником не доведено, що судовий наказ було видано помилково, або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені заявником обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська
Судді: Л.В. Василишин
В.А. Девляшевський