ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6756/25
14 січня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить (з урахуванням заяви про зміну предмета позову): 
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.11.2025 №306 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлення ОСОБА_1 , для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_2 ; 
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2025 №320 в частині, що стосується ОСОБА_1 , а саме: в частині зарахування з 02.11.2025 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду курсантів навчальних взводів відповідно до підготовки за вказаною військово-обліковою спеціальністю; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 та виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що позивач працює водієм у ПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на дату видання наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.11.2025 №306 позивач, мав чинну відстрочку (бронювання) до 23.07.2026, тому не підлягав призову під час мобілізації. Роботодавець ПП « ОСОБА_2 » повідомляв ТЦК про продовження бронювання (лист №72 від 22.07.2025, отриманий нарочно) та про зарахування на спеціальний військовий облік (лист №91 від 11.09.2025, отриманий 16.09.2025), тобто ТЦК був належно поінформований і мав перевірити наявність відстрочки. Попри це, 02.11.2025 позивача доставили до ТЦК, і того ж дня видано наказ №306 про призов та направлення до в/ч НОМЕР_2 , що позивач вважає наслідком того, що відповідач-1 не вжив належних заходів для з`ясування права на відстрочку. 
Надалі позивача зараховано до списків в/ч НОМЕР_1 (наказ №320), що розцінює як похідний наслідок незаконного призову, тому просить скасувати і цей наказ, а також зобов`язати в/ч НОМЕР_1 звільнити його та виключити зі списків для повного відновлення порушеного права
Вказав, що оскаржуваний наказ про призов на військову службу під час мобілізації особи, яка має дійсну відстрочку та бронювання, є явно протиправним та незаконним, порушує права позивача, що і стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою.
Ухвалою від 03.12.2025 Тернопільський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов 23.12.2025 відзив на позовну заяву від ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову відповідач послався на те, що Наголошує, що ТЦК та СП діє в межах повноважень і в порядку, визначених Конституцією та законами (мобілізаційне законодавство, підзаконні акти щодо ведення обліку/бронювання). Вказує, що станом на 02.11.2025 у їхніх облікових даних/реєстрі у позивача не було чинної відстрочки/бронювання, а строк відстрочки, на думку відповідача, закінчився 23.07.2025. Зазначає, що позивач пройшов ВЛК і був визнаний придатним до військової служби, після чого здійснено призов. Описує, що на підставі результатів ВЛК/облікових даних видано наказ №306 від 02.11.2025 про призов і направлення (та оформлено подальші дії щодо прибуття/команди). Фактично зводить спір до того, що підстав для непризову не було, бо підтвердження чинного бронювання/відстрочки на дату призову у відповідача відсутнє (за їхнім обліком/“Оберіг”). 
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із Приватним Підприємством «Шумськ Хліб» з 04.07.2024 року та працює на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується матеріалами справи.
ПП «Шумськ Хліб» є підприємством, що здійснює діяльність у сфері забезпечення населення продуктами харчування та виконує мобілізаційні завдання в особливий період, у зв`язку з чим належить до кола суб`єктів, передбачених статтею 25 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII, які мають право ініціювати бронювання військовозобов`язаних працівників. 
Посада Позивача — водій автотранспортних засобів на такому підприємстві — відноситься до категорій посад і професій, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час відповідно до розпорядження КМУ №493-р та його галузевих додатків, що підтверджується фактом включення Позивача до списків військовозобов`язаних, поданих підприємством для бронювання, погодженням цих списків Міністерством оборони України та подальшим оформленням відстрочки.
Діючи відповідно до вимог Порядку бронювання військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМУ від 04.02.2015 №45 (далі – Порядок №45), ПП «Шумськ Хліб» безпосередньо звернулося до ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_5 ) з метою бронювання своїх працівників, у тому числі ОСОБА_1 . 
Підприємством були подані до ТЦК встановлені Порядком №45 документи та списки військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню.
На виконання вимог частини третьої статті 25 Закону №3543-XII та Порядку №45 ПП « ОСОБА_2 » звернулося до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про зарахування Позивача на спеціальний військовий облік як заброньованого військовозобов`язаного. 
ІНФОРМАЦІЯ_6 листом №2984 від 06.08.2024 офіційно підтвердив, що ОСОБА_1 зарахований на спеціальний військовий облік. Це свідчить, що орган військового управління прийняв до відома факт бронювання Позивача та визнав його статус заброньованого військовозобов`язаного.
У подальшому, у зв`язку з продовженням строку бронювання, ПП «Шумськ Хліб» 22.07.2025 направило до ІНФОРМАЦІЯ_6 окремий лист №72 щодо продовження строку бронювання ОСОБА_1 . Зазначене повідомлення було отримано ТЦК нарочно 22.07.2025, про що свідчить відповідна відмітка на примірнику листа. Таким чином, орган ТЦК та СП був належним чином і своєчасно поінформований як про первинне бронювання Позивача, так і про продовження строку дії відстрочки.
Також, ПП «Шумськ Хліб» повідомило ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 11.09.2025 №91 про зарахування військовозобов`язаного ОСОБА_1 , на спеціальний військовий облік на направило повідомлення від 23.07.2024 №1, та отримано даний лист 16.09.2025, що підтверджується відміткою на листі.
Отже, на підставі поданих ПП «Шумськ Хліб» документів Позивачу було надано відстрочку (бронювання) від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час. Строк дії відстрочки було визначено та згодом продовжено до 23.07.2026, що підтверджується посвідченням про відстрочку №1 від 23.07.2024, виданим на ім`я ОСОБА_1 . 
Попри наявність чинної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до 23.07.2026, оформленої на підставі Порядку №45, розпорядження КМУ №493-р та листа Мінекономіки №2704-20/43397-01, а також факт зарахування Позивача на спеціальний військовий облік і належного повідомлення ТЦК про продовження строку бронювання, 02.11.2025 ОСОБА_1 був примусово доставлений представниками підрозділу системи ТЦК та СП за адресою: АДРЕСА_1 .
Того ж дня начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 було видано наказ від 02.11.2025 №306, яким Позивача призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .
Надалі наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2025 №320, яким позивача з 02.11.2025 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду курсантів навчальних взводів (відповідно до підготовки). Даний факт також підтверджується довідкою військової частини № НОМЕР_3 від 21.11.2025. 
В цей же день позивача було направлено для проходження ВЛК, за результатами якої позивача було визнано придатним до військової служби.
Вважаючи наказ про призов на військову службу під час загальної мобілізації протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон №2232-ХІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частин 1, 3 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
За приписами статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Згідно пункту 3 цього Указу мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Указами Президента України неодноразово продовжувався воєнний стан та строк проведення мобілізації. На даний час воєнний стан в Україні триває.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Згідно зі статтею 24 Закону №3543-XII бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
За приписами частини 7 статті 23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ч.8 ст.23 Закону №3543 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а метою бронювання є забезпеченням функціонування відповідних підприємств, установ і організацій в особливий період.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 25 Закону №3543-XII бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють або проходять службу: на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань або функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, у тому числі кінцеві бенефіціарні власники таких підприємств, які не є їх працівниками. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а також критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 статті 25 Закону №3543-XII передбачено, що порядок та організація бронювання, критерії, перелік посад і професій, а також обсяги бронювання військовозобов`язаних визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, прийнятими на його виконання.
За приписами частини 3 статті 25 Закону №3543-XII органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що здійснюють бронювання військовозобов`язаних, зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються.
Водночас, постановою КМУ від 04.02.2015 №45 затверджено "Порядок бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час" (далі - Порядок №45).
Зазначений Порядок містить гриф "Для службового користування", однак його зміст наведено у листі Мінекономіки від 18.08.2023р. №2704-20/43397-01, адресованому центральним та місцевим органам виконавчої влади, іншим державним органам, та Генеральному штабу Збройних Сил України.
Так, у листі зазначено:
"Згідно з вимогами Порядку бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 №45 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 №12) (далі - Порядок), із змінами, внесеними, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 № 571, строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (далі - відстрочка) не може перевищувати:
строку проведення мобілізації - для військовозобов`язаних, які працюють в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування (далі - державні, місцеві органи);
шість місяців - для військовозобов`язаних, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях (далі - підприємства).
З метою забезпечення взаємоузгодженої роботи державних, місцевих органів, підприємств з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки органами СБУ, підрозділами Служби зовнішньої розвідки України, щодо оформлення та/або переоформлення Посвідчень про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час (далі - Посвідчення) відповідно до Порядку, керівникам органів державної влади, інших державних органах, органів місцевого самоврядування, підприємств пропонуємо:
1) організувати взаємодію з ТЦК та СП (органами СБУ, підрозділами Служби зовнішньої розвідки України) за місцем розташування державного, місцевого органу, підприємства щодо термінів оформлення та/або переоформлення бронювання військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та па воєнний час відповідно до Порядку;
2) підготувати визначені Порядком документи щодо бронювання військовозобов`язаних з урахуванням таких вимог:
- військовозобов`язаним, які під час дії воєнного стану набули право на відстрочку, або прийняті на роботу в державні, місцеві органи, підприємства на посади, які включені до затверджених Урядом переліків посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, оформити Посвідчення та Повідомлення про зарахування військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік (далі - Повідомлення).
У відповідних позиціях Посвідчення та Повідомлення щодо строку дії відстрочки зазначити:
військовозобов`язаних, які працюють в державним, місцевих органах на строк проведення мобілізації;
військовозобов`язаних, які працюють па підприємстві на шість місяців;
військовозобов`язаним, які заброньовані і потребують переоформлення бронювання, оформити нові Посвідчення та Повідомлення, у яких у відповідних позиціях щодо строку дії відстрочки зазначити:
військовозобов`язаних, які працюють в державних, місцевих органах на строк проведення мобілізації;
військовозобов`язаних, які працюють на підприємстві - на шість місяців.
Водночас, у листі поінформовано, що Порядок не містить норм щодо обмеження в бронюванні військовозобов`язаних, які мають дефіцитну для Збройних Сил України військово-облікову спеціальність.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації у п`ятиденний строк з дня видачі витягу військовозобов`язаному надсилають територіальному центру комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідному підрозділу Центрального управління та/або регіональному органу СБУ, відповідному підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідному підрозділу розвідувального органу Міноборони), повідомлення про бронювання військовозобов`язаного за формою згідно з додатком 5 для зарахування його на спеціальний військовий облік.
Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки, відповідний підрозділ розвідувального органу Міноборони), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більш як п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Таким чином, військовозобов`язаний вважається заброньованим з моменту переведення його на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки.
Згідно п. 1 Положення «Про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За абз. 9 пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Згідно пункту 15 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний організовувати, серед іншого, проведення перевірок готовності підприємств до оповіщення та забезпечення явки громадян, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації та у воєнний час, на пункти збору або у військові частини, перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і виконання військово-транспортного обов`язку.
Доводи відповідача про те, що позивач міг бути заброньований лише на строк до шести місяців, тобто до 24.01.2026, є хибними з огляду на таке.
Обов`язок перевірки підстав надання відстрочки, ведення спеціального обліку та внесення відомостей про відстрочку покладено саме на районний ТЦК та СП; отже ТЦК не може перекладати наслідки можливих недоліків комунікації/оформлення документів між підприємством і ТЦК на військовозобов`язаного. 
Як вбачається із матеріалів справи, підприємство своєчасно та у встановленому законом порядку повідомляло органи ТЦК про продовження бронювання (лист №72 від 22.07.2025, отриманий нарочно) та про зарахування на спеціальний військовий облік/направлення повідомлення (лист №91 від 11.09.2025, отриманий 16.09.2025), а строк відстрочки був визначений і продовжений до 23.07.2026, що підтверджується посвідченням про відстрочку №1 від 23.07.2024. 
Відтак, за таких умов саме орган ТЦК мав перевірити актуальний статус відстрочки та відобразити його у своїх обліках.
Помилковими є твердження відповідача, що позивач міг бути заброньований до 24.01.2026, оскільки наказ про призов виданий 02.11.2025, тобто в межах періоду, на який (за версією самого відповідача) могла діяти відстрочка. 
За таких обставин цей довід не спростовує того, що на дату 02.11.2025 позивач не підлягав призову, а навпаки підтверджує наявність підстав для додаткової перевірки ТЦК та СП перед прийняттям наказу. 
Не заслуговують на увагу твердження відповідача у відзиві щодо виявлення факту вчинення порушення військового обліку з боку позивача, його було доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 з подальшим направленням для проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності для військової служби, виходячи з наступного.
Зокрема, суд зазначає, що бронювання не припиняється автоматично. Навіть якщо в особи є недоліки в облікових даних або порушення обліку, це не означає скасування/втрату чинності відстрочки. Втрата чинності бронювання можлива лише у випадках і в порядку, визначених нормативними актами (закінчення строку, скасування рішення про бронювання, анулювання тощо). Тому до моменту належного припинення відстрочки особа автоматично не підлягає призову, посилаючись на порушення обліку, як про це вказує відповідач.
Сама по собі наявність ознак порушення обліку, подсилює обов`язок ТЦК діяти належно: з`ясувати актуальний статус військовозобов`язаного, перевірити наявність/строк відстрочки, забезпечити внесення відомостей до реєстру та спеціального обліку, і лише після цього приймати рішення. Оформлення призову без перевірки чинної відстрочки є виходом за межі повноважень та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Отже, встановлення порушення військового обліку може бути підставою для окремих заходів реагування, але не скасовує і не нівелює чинне бронювання, а тому не легітимізує прийняття рішення про призов всупереч відстрочці.
Крім того, у відзиві відповідач не спростував по суті наявність у позивача права на відстрочку як таку та зосередився на формальних аргументах щодо «невідображення» відомостей в обліку та/або оформленні документів.
Отже, відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII на момент видання спірного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.11.2025 №306 Позивач мав чинну відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 23.07.2026 включно, а відтак не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Незважаючи на це, Відповідач-1 не вжив належних та достатніх заходів для з`ясування наявності у Позивача права на відстрочку.
З урахуванням того, що 22.07.2025 ПП «Шумськ Хліб» додатково направило до ІНФОРМАЦІЯ_6 лист №72 про продовження строку бронювання Позивача, який був отриманий нарочно 22.07.2025 (що підтверджується відповідною відміткою на примірнику листа), саме орган ТЦК та СП був зобов`язаний перевірити наявність/відсутність у Позивача права на відстрочку від призову та статусу заброньованого військовозобов`язаного. Такий обов`язок безпосередньо випливає з Порядку бронювання військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМУ №45, а також роз`яснень Міністерства економіки України, згідно з якими після ухвалення рішення про бронювання та надходження відповідного повідомлення від підприємства ТЦК та СП повинен забезпечити зарахування військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік та внесення відомостей про надану відстрочку до відповідних реєстрів, у тому числі інформаційної системи «Оберіг».
Отже, інформація про наявність у Позивача чинної відстрочки від мобілізації була належним чином доведена до органу ТЦК та СП у передбачений законом спосіб — шляхом направлення підприємством повідомлення про бронювання та продовження його строку. Відсутність або несвоєчасне відображення відомостей про бронювання Позивача в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг») є наслідком неналежного виконання своїх обов`язків саме органом ТЦК та СП і жодним чином не залежала від дій чи бездіяльності Позивача. Тому такі недоліки ведення реєстру не можуть бути покладені йому в провину та не можуть слугувати підставою для ігнорування наданої відстрочки й незаконного призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно зі статтею 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади зобов`язані застосовувати принципи й практику ЄСПЛ. Суд враховую правову позицію ЄСПЛ щодо принципу «належного урядування» (good governance), сформульовану, зокрема, у справах «Lelas v. Croatia», «Pincovб and Pinc v. The Czech Republic», «Gashi v. Croatia», «Trgo v. Croatia», а також у справі «Rysovskyy v. Ukraine», згідно з якою державні органи, що не дотримуються власних процедур або не забезпечують їх належного впровадження, не можуть отримувати вигоду зі своїх протиправних дій, а ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на державу і не може виправлятися за рахунок особи, якої такі помилки стосуються. 
Таким чином, негативні наслідки можливої бездіяльності чи неналежного ведення обліку органом ТЦК та СП (зокрема невнесення/несвоєчасного внесення даних про бронювання Позивача до Реєстру та спеціального військового обліку) мають покладатися на державу, а не на Позивача, і не можуть бути підставою для позбавлення його права на відстрочку від призову під час мобілізації.
З огляду на наведене, Відповідач повинен був перевірити наявність у Позивача права на відстрочку від призову під час мобілізації, а Позивач у будь-якому разі не може нести відповідальність за належність доведення такої інформації, оскільки відповідна процедура залежить від комунікації між підприємством і органом ТЦК та СП, а не від дій самого Позивача.
Суд зазначає, що хоча після видання спірного наказу він вичерпав свою дію шляхом реалізації, це не позбавляє Позивача права на судове оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо стосується його прав та законних інтересів. Подібний підхід послідовно відображений у практиці Великої Палати Верховного Суду щодо можливості оскарження актів індивідуальної дії, навіть якщо вони реалізовані, зокрема у справах №9901/26/21, №9901/226/21, №9901/256/21, №9901/494/21, №990/152/22, №990/73/23 та ін. 
Отже, у разі видання начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 наказу про призов Позивача на військову службу під час мобілізації, Позивач, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу за наявності чинної відстрочки, має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування цього наказу в частині, що стосується Позивача.
Відтак, спосіб судового захисту у вигляді визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.11.2025 №306 в частині призову Позивача є належним і ефективним, відповідає завданню адміністративного судочинства та спрямований на реальне відновлення порушеного права, а тому оскаржуваний наказ є протиправним і підлягає скасуванню.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу, суд зазначає наступне.
Порушення прав Позивача виникло внаслідок видання протиправного наказу ТЦК про призов за мобілізацією, а проходження Позивачем військової служби є безпосереднім похідним наслідком цього незаконного акту.
Хоч Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII не містить окремої підстави звільнення «у зв`язку з незаконною мобілізацією», однак відповідно до статей 2, 5 та 245 КАС України суд зобов`язаний забезпечити ефективний захист порушеного права, який не може бути суто декларативним. У справах щодо мобілізованих попри чинне бронювання можна дійти до висновку, що одного лише скасування наказу ТЦК недостатньо, оскільки тоді порушене право не відновлюється, а Позивач залишається військовослужбовцем на підставі незаконного призову. Саме тому потрібно застосувати похідний спосіб захисту — зобов`язати військову частину виключити особу зі списків як наслідок скасування незаконного наказу ТЦК. 
Незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби. Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.
Так, хоч Законом України "Про військовий обовязок та військову службу" не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а отже з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення буде зобовязання військової частини НОМЕР_1 в особі командира цієї в/ч ухвалити рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу.
Крім цього, суд враховує, що бронювання позивача має функціональне та суспільно значиме призначення — забезпечення безперервної роботи ПП «Шумськ Хліб» як підприємства, діяльність якого пов`язана з постачанням та логістикою харчових продуктів, а отже — зі стабільним забезпеченням населення та належним функціонуванням виробничих процесів в умовах воєнного стану.
З огляду на мету інституту бронювання, його застосування спрямоване не на надання особі необґрунтованих переваг, а на збереження кадрового ресурсу для виконання критично необхідних завдань підприємства; у цьому випадку залучення позивача як працівника (водія) є важливим для оперативного перевезення та належного виконання договірних і виробничих зобов`язань підприємства.
Відтак, призов позивача всупереч чинній відстрочці створює ризики порушення стабільності роботи підприємства, що суперечить самій логіці бронювання як механізму узгодження потреб оборони та потреб забезпечення життєдіяльності економіки і населення в період мобілізації та воєнного часу.
Отже, суд приходить до висновку, що чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними, не дозволяють мобілізовувати працівника, який має відстрочку від проходження військової служби та направляти його до військової частини.
Також, суд зазначає, що позиція Верховного Суду щодо «незворотності» незаконної мобілізації (зокрема, у справі №260/1851/22) не є універсальною та не підлягає автоматичному застосуванню в ситуаціях, коли орган ТЦК проігнорував чинне бронювання й вимоги законодавства щодо перевірки відстрочки в реєстрах. 
Зокрема, обраний Позивачем спосіб захисту – визнання протиправним та скасування наказу ТЦК у поєднанні із зобов`язанням військової частини прийняти рішення про звільнення та виключення зі списків особового складу – відповідає принципу ефективного судового захисту та є адекватним наслідкам незаконної мобілізації заброньованого працівника.
Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 22.05.2023 у справі №260/1851/22, стосується правовідносин, у яких бронювання було оформлене вже після призову особи на військову службу. У такій ситуації дійсно йдеться про неможливість звільнення військовослужбовця виключно на підставі подальшого бронювання. 
Натомість у даній справі Позивач був належним чином заброньований ще до призову, й саме ігнорування цієї відстрочки органом ТЦК та СП призвело до незаконної мобілізації. 
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.11.2025 №306 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлення ОСОБА_1 , для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_2 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2025 №320 в частині, що стосується ОСОБА_1 , а саме: в частині зарахування з 02.11.2025 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду курсантів навчальних взводів відповідно до підготовки за вказаною військово-обліковою спеціальністю.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 та виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 14 січня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ); 
відповідач:
- ІНФОРМАЦІЯ_9 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ); 
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_4 НОМЕР_6 ); 

Головуючий суддя Подлісна І.М.