печерський районний суд міста києва

Справа № 757/34457/23-ц 
пр. 2-2113/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Зінченко І.І.,
за участю: 
представника позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суд м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк») про зобов`язання вчинити дії, в якому просить зобов`язати відповідача надати письмову відповідь на його заяву від 14.07.2022 року та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та на його ім`я емітована дебетова картка платіжної системи MasterCard № 4149629319285508, грошові кошти на якій є власністю позивача. Позивач користувався вказаною платіжною карткою, проте, в системі «Приват24» надійшло повідомлення про необхідність актуалізації даних. Позивач намагався самостійно актуалізувати свої дані онлайн, але всі спроби виявились невдалими, прибути до відділення банку позбавлений можливості, є пенсіонером та має захворювання, тому користування банківським обслуговуванням та використання автоматизованих безготівкових розрахунків, електронних платіжних засобів і технологій банківського самообслуговування є для позивача життєвонеобхідним. 14.07.2022 року через представника подав до АТ КБ «Приватбанк» заяву, в якій просив самостійно актуалізувати його дані, повідомивши їх, що прізвище, ім?я, по-батькові, ідентифікаційний код і місце постійного проживання він не змінював, нового паспорту не отримував (фотокопії паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду додаються), державних нагород йому не давали, відповідальне становище в державних органах він не посідав, і на роботу з корупційними ризиками він не влаштовувався; самостійно провести всі необхідні маніпуляції з інформацією щодо нього, аби не блокувати витратні операції з його грошима та не припиняти його банківське обслуговування; задля неухильного дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян», надати вмотивовану та нормативно обгрунтовану письмову відповідь на цю Заяву та надіслати йому її засобами поштового зв?язку на визначену в реквізитах цієї Заяви його адресу - незалежно від прийнятого за результатами розв?язання цієї Заяви рішення. Станом на момент складення та надіслання 04.07.2023 року цієї позовної заяви в суд - жодної відповіді на своє звернення від відповідача позивач не отримував. За таких обставин, просить зобов`язати відповідача надати письмову відповідь на його заяву від 14.07.2022 року та стягнути з нього судові витрати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023 року, справу розподілено та передано судді Печерського районного суду м. Києва Підпалому В.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2025 року проведеного на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н.В. № 238 від 13.05.2025 року у зв`язку з перебуванням судді Підпалого В.В. у довгостроковій відпустці головуючим суддею визначено суддю Григоренко І.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
26.05.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2025 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії, та справу призначено до судового розгляду по суті на 19.08.2025 року.
14.08.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Яндульського Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив в позові відмовити, зважаючи на те, що під час фінансового моніторингу банком виявлено ряд операцій за картками, емітованими на ім`я позивача, з ознаками ведення підприємницької діяльності, що заборонено Р.1 п. 14 Постанови НБУ від 12.11.2003 року № 492 та Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідача, у зв`язку з чим було призупинено обслуговування карткового рахунку та запитано від відповідача інформацію щодо джерел походження коштів. Окрім того, при зверненні до суду позивачем обрано неналежний спосіб захист, адже надання відповіді на його заяву не призведе до поновлення «порушеного» права. Також зазначив, що судові витрати є неспівмірними.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2025 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 10.11.2025 року.
21.08.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
В судове засідання 10.11.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, засобами поштового зв`язку та електронною поштою. 
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, представник відповідача про причини неявки не повідомив, а позивач у заяві від 21.08.2025 року просив справу розглянути за його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк». 14.07.2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Керівника Філії «Харківське ГРУ» АТ КБ «Приватбанк», Керівника АТ КБ «Приватбанк» заяву, в якій просив самостійно актуалізувати його дані, повідомивши їх, що прізвище, ім?я, по-батькові, ідентифікаційний код і місце постійного проживання він не змінював, нового паспорту не отримував (фотокопії паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду додаються), державних нагород йому не давали, відповідальне становище в державних органах він не посідав, і на роботу з корупційними ризиками він не влаштовувався; самостійно провести всі необхідні маніпуляції з інформацією щодо нього, аби не блокувати витратні операції з його грошима та не припиняти його банківське обслуговування; задля неухильного дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян», надати вмотивовану та нормативно обґрунтовану письмову відповідь на цю Заяву та надіслати йому її засобами поштового зв`язку на визначену в реквізитах цієї Заяви його адресу - незалежно від прийнятого за результатами розв`язання цієї Заяви рішення (а.с. 19-26).
Відповідно до долучених поштових накладних, примірники вказаної заяви були направлені за юридичною адресою АТ КБ «ПриватБанк» та за офіційною адресою для листування (а. с. 21-26).
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про банки та банківську діяльність».
Стаття 40 Конституції України передбачає, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Як визначено у ч. 6 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Як визначено у п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
За змістом ч. 1 ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків; інформацію, обов`язковість надання якої передбачена законом.
Таким чином, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, у АТ КБ «ПриватБанк» після отримання заяви позивача від 14.07.2022 року, виник обов`язок розглянути вказане звернення та надати письмово повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розгляду заяви позивача та надання на неї відповіді. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на те, що картку було заблоковано у зв`язку зі здійсненням ряду операцій за картками, емітованими на ім`я позивача, з ознаками ведення підприємницької діяльності, що заборонено Р.1 п. 14 Постанови НБУ від 12.11.2003 року № 492, проте, відповідачем не надано жодних доказів про надання відповіді на заяву позивача від 14.07.2022 року, не долучено до матеріалів справи копії поштового відправлення, реєстру відправлень, чи інших доказів направлення та отримання позивачем відповіді на його заяву.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 073,60 грн., відтак, оскільки суд задовольняє позов повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 073,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 7 680,00 грн.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.
Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію Договору про надання правової допомоги № 01-03/07-23 від 03.07.2023 року, укладеного між Адвокатом Поліщуком О.Л. та ОСОБА_1 ; Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги № 01-03/07-23 від 03.07.2023 року калькуляцію-рахунок, копію акту приймання-передачі послуг з правової допомоги від 03.07.2023 року на суму 7 680, 00 грн.
Відповідно до акту приймання-передачі послуг з правової допомоги від 03.07.2023 року, адвокат витратив 6 годин за вартістю 1 280,00 грн. за годину на послуги: а саме, ознайомлення з первісним матеріалом (документами), аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, аналіз нормативного матеріалу та безпосереднє складання в Печерський районний суд м. Києва позовної заяви до АТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, підготовка додатків та примірників позовної заяви й доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі (а.с. 30).
При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а саме, що справа незначної складності, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.
Перевіривши надані представником позивача докази на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 680,00 грн. не є співмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним і не є розумним з урахуванням складності справи і наданих послуг.
Більш того, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Отже, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру витрат на правничу допомогу до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, беручи до уваги, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, та з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат та частково стягнувши з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 40 Конституції України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 3, 5, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-81, 89, 95, 133-141, 174, 223, 258, 259, 263-268, 272, 273, 274-279, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» надати ОСОБА_1 письмову відповідь на його заяву від 14.07.2022 року.
Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу п.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 10.11.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко