МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв. 
13.01.2026 р. № 400/3404/25 

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) заяву про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі
за позовом	ОСОБА_1 , , 	
до	військової частини НОМЕР_1 , , 	
про	визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, 	
ВСТАНОВИВ:

23.12.25 до Миколаївського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просив суд ухвалити додаткове судове рішення у справі № 400/3404/25 про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 гривень.
Заява умотивована тим, що суд може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. А оскільки позивач поніс при розгляді справи витрати на професійну правову допомогу, його представниця вважає, що вони підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача – військової частини НОМЕР_1 .
09.01.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про встановлення відповідачу строку для подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у разі наявності заперечень до клопотання представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі № 400/3404/25.
Відповідно до частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відтак, оскільки суд вирішує лише питання про судові витрати, тому питання ухвалення додаткового судового рішення суд розглянув без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на сплату судового збору, суд встановив наступне.
У провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якій позивач просив суд:
визнати протиправними дії відповідача, які полягають у визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званнями позивача, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14, за період 27.04.2022 по 19.05.2023;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 27.04.2022 по 31.12.2022, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704);
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 по 19.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704;
стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень.
07.05.2025 представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просив суд розглядати такі позовні вимоги:
визнати протиправними дії відповідача, які полягають у визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званнями позивача, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14, за період 28 .04.2022 по 19.05.2023;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 28.04.2022 по 31.12.2022, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704;
визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 10.09.2022 по 27.04.2023; 
зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу надбавку за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 10.09.2022 по 27.04.2023, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Також 07.05.2025 подав заяву про збільшення позовних вимог щодо розгляду з разом з позовною заявою таких вимог:
визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 28.04.2022 по 27.04.2023; 
зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу надбавку за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 28.04.2022 по 27.04.2023, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
У позовній заяві позивач зазначив, що заяву про компенсацію судових витрат та докази, що їх підтверджують, будуть надані до суду впродовж 5 днів після проголошення рішення суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі № 400/3404/25 позов частково.
Проте, у вищезазначеному рішенні суд не вирішив питання про розподіл судових витрат у частині понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу.
У клопотанні від 13.01.2025 відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, аргументувавши їх тим, що відповідні вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. На думку відповідача, враховуючи предмет позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг в рамках договору про надання правової допомоги, а також вважає що заявлена до відшкодування сума витрат на оплату послуг з професійної правничої допомоги 1000,00 грн є неправомірною.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У підтвердження факту надання позивачу правничої допомоги його подав до суду копії Договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем і адвокатом Шиловим Владиславом Юрійовичем від 10.03.2025 № 26, Акта про надані послуги від 19.12.2025, платіжної інструкції від 21.12.2025 № 2.457747409.1 та ордера на надання правничої допомоги від 07.04.2025 серія ВЕ № 1148892.
Оцінивши вищезазначені документи, суд прийшов до висновку про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги позивачу адвокатом Шиловим Владиславом Юрійовичем.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Частиною першою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Зазначене свідчить, що відповідач, як особа, яка заперечує відносно визначеного позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 280/569/21.
Відповідач у клопотанні від 13.01.2026 просив суд повністю відмовити у задоволені заяви про стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.
Надаючи оцінку доводам відповідача проти відшкодування судових витрат у цій справі та визначаючись щодо співмірності та обґрунтованості заявлених до відшкодування на користь позивача судових витрат, суд виходив з фактичного підтвердження позивачем розміру судових витрат, відповідно до наданих документів.
При визначенні суми відшкодування суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (пункт 268).
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в цій справі є основна немайнова вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 28.04.2022 по 19.05.2023 в повному обсязі.
Ця справа відповідно до пункту 3 чистини шостої статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності. 
Згідно з платіжної інструкції від 21.12.2025 № 2.457747409.1 витрати позивача на правову допомогу становлять 10000,00 гривень.
Враховуючи складність справи, те, що вона розглядалась за правилами спрощеного провадження, що позовні вимоги задоволено частково, що справи про визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців шляхом його обчислення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, мають масовий характер і по них є сформована правова позиція Верховного Суду, суд прийшов до висновку, що заявлена сума на стягнення витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами.
Тому відповідна заява підлягає частковому задоволенню, а саме: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому статтею 7 Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025, оскільки позовна заява подана до суду в 2025 році. Тобто розмір вказаних витрат становить 1211,20 гривні.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 243, 252 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 400/3404/25 задовольнити частково.
2. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
3. У задоволенні решти вимог заяви – відмовити.
4. Додаткове судове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги додаткове судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на додаткове судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткового судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
7. Повний текст додаткового рішення складений 13.01.2026.

Суддя В.Г.Ярощук