Справа № 308/19367/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Малюк В.М.,
при секретарі судового засідання – Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 23.07.2011 р. між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №245 від 23.07.2011 р. (оригінал свідоцтва про шлюб додається).
Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні сини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копії свідоцтв про народження додаються).
Протягом останніх декількох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення належних шлюбних відносин. Так, кожен із них має діаметрально протилежні погляди на сім`ю та шлюб, при цьому, відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, як-от повага до чоловіка, піклування про створення в сім`ї доброзичливої та сприятливої морально-психологічної атмосфери. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу між ними неможливі, оскільки вказаний шлюб носить суто формальний характер, і його збереження суперечитиме їх спільним інтересам та інтересам неповнолітніх дітей.
Наведені обставини у своїй сукупності стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки, за наявності в подружжя неповнолітніх дітей, розірвання шлюбу в адміністративному порядку є неможливим.
ОСОБА_1 повідомляє суд, що спору щодо визначення місця проживання дітей між сторонами немає, майнові спори відсутні.
Вважає за необхідне зазначити також і про те, що вжиття заходів щодо примирення подружжя не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів.
За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 23.07.2011 року, між ним та ОСОБА_5 розірвати.
У судове засідання ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. 
ОСОБА_5 в судове засідання надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить розглянути справу у її відсутності.
Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 повторно виданого 01.02.2018 року, між ОСОБА_1 та відповідачкою - ОСОБА_6 було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №245 від 23.07.2011 р. (оригінал свідоцтва про шлюб додається).
Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні сини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копії свідоцтв про народження додаються).
Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.
Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дітей сторонами не заявлялося.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки так і відповідача, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати.
Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
За таких обставин, суд виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі – 605,60 грн.
Відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути ОСОБА_1 з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 1.468085585.1 від 28.12.2025 року, судового збору, що становить – 605,60 грн.
Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112 , 113 СК України, ст.ст. 2, 13, 82, 141, 142, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву - задоволити.
Шлюб, укладений 23.07.2011 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №245 від 23.07.2011 року - розірвати.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 - 50 % сплаченого останнім судового збору у розмірі – 605,60 грн.
Повернути  ОСОБА_1 з державного бюджету - 50% сплаченого судового збору у розмірі - 605,60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. 
Повний текст рішення суду складено 02.02.2026 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду       В.М. Малюк