Справа № 930/186/25
Провадження № 22-ц/801/203/2026
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Справа № 930/186/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Кулішко Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року, ухвалене суддею Науменком С.М. в м.Немирів, повне рішення складено 13 листопада 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя,
встановив:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску в розмірі 264 685 (двісті шістдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят п`ять) грн в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя; 
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, в розмірі 135 240 (сто тридцять п?ять тисяч двісті сорок) грн в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя; 
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, в розмірі 258 665 грн (двісті п?ятдесят вісім тисяч шістсот шістдесят п?ять) грн в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 08 листопада 2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який у подальшому за рішенням суду від 19 грудня 2023 року було розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей.
Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 17 серпня 2023 року сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За умовами цього договору, сторони домовилися про поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя в натурі.
За умовами укладеного договору, в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить: - нежитлова будівля, телятник під номером 3В; - нежитлова будівля, корівник під номером 3Г; - нежитлова будівля, корівник кам?яний під номером ЗД; - транспортний засіб марки, моделі «MERCEDES-BENZ VIANO», випуску 2011 року.
В особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить транспортний засіб, марки, моделі «HYUNDAI IX 35», випуску 2013 року.
Крім зазначеного майна, у період шлюбу за спільні кошти подружжя у спільну сумісну власність подружжя були набуті також наступні транспортні засоби: 
- 04 липня 2017 року транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року, зареєстрований за ОСОБА_2 , перереєстрований на нового власника 21 липня 2017 року; 
- 26 січня 2018 року транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску зареєстрований за ОСОБА_2 , перереєстрований на нового власника 26 липня 2018 року; 
- 21 грудня 2019 року транспортний засіб FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску зареєстрований за ОСОБА_2 , перереєстрований на нового власника 19 жовтня 2023 року. 
Позивачка зазначає, що перереєстрація вказаних транспортних засобів на нового власника здійснювалась ОСОБА_2 під час шлюбу без її згоди та відома, а перереєстрація транспортного засобу FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску зареєстрованого за ОСОБА_2 , була здійснена 19 жовтня 2023 року вже під час перебування на розгляді у суді справи про розірвання шлюбу між подружжям.
Про відчуження ОСОБА_2 вказаних транспортних засобів позивачу відомо не було, згоди на таке відчуження вона не надавала, а тому, оскільки відповідач розпорядився спільною власністю подружжя на власний розсуд, без її письмової згоди на його відчуження позивачка, вважає, що має право на грошову компенсацію 1/2 вартості вказаних транспортних засобів.
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
У скарзі зазначає, що відповідач у відзиві, а також інших поданих до закриття підготовчого провадження процесуальних документах не заперечував щодо вартості транспортних засобів, а також не заперечував і щодо форми документа, що визначав вартість. Будь-які докази на підтвердження вартості колісних транспортних засобів відповідач не надав, клопотань про призначення експертизи з визначення вартості не заявляв. Після закриття підготовчого провадження відповідачем до суду були подані письмові пояснення, які містили незгоду відповідача щодо форми документа, що визначає вартість вказаних транспортних засобів. Вказані письмові пояснення, подані відповідачем вже після закриття підготовчого провадження, були прийняті судом та долучені до матеріалів справи. Саме у відповідь на викладені заперечення вона подала до суду звіти про оцінку майна. Сторона позивача не могла подати вказані звіти разом із поданням позовної заяви, оскільки разом з позовною заявою до суду була подана довідка ТОВ «НСЕО» №112 від 24 грудня 2024 року, що визначала вартість транспортних засобів на день звернення з позовом до суду, а у звіті виникла необхідність лише після подання до суду стороною відповідача письмових пояснень, які були подані відповідачем після закриття підготовчого провадження. Після детальної аргументації в судовому засіданні клопотання позивача про долучення доказів було задоволено судом, а вказані докази були прийняті судом та долучені до матеріалів справи, що підтверджується протоколом судового засідання від 28 березня 2025 року. Про відчуження ОСОБА_2 транспортних засобів марки VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, та автомобіля марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, їй відомо не було, згоди на таке відчуження вона не надавала. Оскільки відповідач розпорядився спільною власністю подружжя на власний розсуд без її письмової згоди на його відчуження, то вона має право на грошову компенсацію вартості вказаних транспортних засобів. Заява відповідача про застосування наслідків порушення строку позовної давності задоволенню не підлягає за необґрунтованістю.
18 грудня 2025 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву. У клопотанні зазначено, що за результатами моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень представником відповідача Лепетухою Я.В. встановлено, що 05 грудня 2025 року Вінницьким апеляційним судом постановлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .. Відразу, 08 грудня 2025 року до суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду, встановлено право відповідачу подати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Доступ до справи надійшов адвокату лише 09 грудня 2025 року о 02:45 ночі. Однак, 15 та 16 грудня 2025 року (в межах строку наданого судом для подання відзиву) у представника відповідача було заплановано відрядження до селища Літин на виробництво підприємства рушникосушарок ТОВ «ВП «МАРІО» для проведення юридично- консультаційної роботи товариства. Зустріч була запланована заздалегідь, що підтверджується офіційним запрошенням.
Вирішуючи питання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд виходить з наступного.
Встановлено, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 05 грудня 2025 року. Вказаною ухвалою роз`яснено учасникам справи право подати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали (а.с.179).
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження надіслано ОСОБА_2 згідно супровідного листа від 05 грудня 2025 року (а.с.180).
08 грудня року від представника ОСОБА_2 – адвоката Лепетухи Я.В. надійшла заява про надання доступу до матеріалів апеляційної скарги в системі Електронний суд з метою ознайомлення та надання заперечень (а.с.190).
Докази на підтвердження факту отримання ОСОБА_2 копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у матеріалах справи відсутні.
Доступ до справи адвокат Лепетуха Я.В. отримала 09 грудня 2025 року, а відтак відзив на апеляційну скаргу мав бути поданий до 15 грудня 2025 року.
Відзив на апеляційну скаргу поданий 17 грудня 2025 року.
З наданих заявником документів слідує, що 15 та 16 грудня 2025 року адвокат Лепетуха Я.В. була запрошена на підприємство у смт Літин для юридичного супроводу діяльності ТОВ «ВП «МАРІО».
За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 127 ЦПК України, одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Враховуючи викладене, наявні підстави для поновлення строку на подання ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу, оскільки характер роботи представника унеможливив подати відзив протягом визначеного судом строку.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази встановив, що автомобілі марки Mitsubishi outlander, 2013 року випуску, та марки Volkswagen Caddy, 2011 року випуску, були відчужені під час перебування сторін в шлюбі, задовго до його розірвання та початку проживання сторонами окремо, тобто в період коли вони мали спільний побут, вели спільне господарство. Суд вважав, що позивачка не довела, що відповідач здійснював відчуження вказаних автомобілів на свій розсуд або проти її волі та не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
А відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за вказані два автомобілі суд відмовив з наведених підстав.
Що стосується автомобіля марки Ford Transit Custom, 2015 року випуску, то суд першої інстанції, враховуючи, що він не може самостійно визначити ринкову вартість майна на момент подання позову до суду, а поданий стороною позивача поза межами визначеного законом строку звіт про оцінку майна не було прийнято судом, зважаючи на те, що відповідач в судовому засіданні не погодився з вартістю 1/2 автомобіля, вказаною позивачкою в позовній заяві, дійшов висновку про відмову з задоволені вказаної вимоги за недоведеністю визначеної позивачкою вартості цього автомобіля.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що стосується компенсації вартості автомобілів марки Mitsubishi outlander, 2013 року випуску, та Volkswagen Caddy, 2011 року випуску. 
Однак, не погоджується із висновком, що стосується компенсації 1/2 вартості автомобіля марки Ford Transit Custom, 2015 року випуску, оскільки він не відповідає обставинам справи та зроблений з порушенням норм процесуального права.
Встановлено, що з 08 листопада 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2023 року в цивільній справі №127/34871/23 розірвано (а.с.22-23).
Як зазначив ОСОБА_2 при розгляді згаданої справи, подружжя перестало разом проживати з квітня 2023 року. Вказана обставина не заперечувалася сторонами під час розгляду даної справи.
17 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Сторони за даним договором, перебуваючи у шлюбі, домовилися здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в натурі.
Так, за умовами договору в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить: нежитлова будівля, телятник під номером ЗВ (третім літера «В»), що розташована адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля, корівник під номером ЗГ (третім літера «Г»), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля, корівник кам?яний під номером ЗД (третім літера «Д»), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки, моделі «MERCEDES-BENZ VIANO», випуску 2011 року (п.2.1 договору). 
В особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить: транспортний засіб, марки, моделі «HYUNDAI IX 35», випуску 2013 року (п.2.2 договору) (а.с.24-26).
За результатами аналітичного пошуку транспортних засобів по «НАІС ДДАІ» МВС України, сформованого 18 грудня 2024 року, встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано наступні транспортні засоби:
- 04 липня 2017 року транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, який 21 липня 2017 року перереєстровано на нового власника;
- 26 січня 2018 року транспортний засіб марки VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, який 26 липня 2018 року перереєстровано на нового власника;
- 21 грудня 2019 року транспортний засіб марки FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску, який 19 жовтня 2023 року перереєстровано на нового власника (а.с.28).
Оскільки перереєстрація трьох вищевказаних транспортних засобів на нового власника здійснювалася ОСОБА_2 під час шлюбу без згоди та відома ОСОБА_1 , остання звернулася до суду із вказаним позовом про стягнення грошової компенсації у порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості часток автомобілів, які були відчужені 21 липня 2017 року та 26 липня 2018 року. 
У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що вона не давала згоди на укладення її чоловіком ОСОБА_2 договорів щодо відчуження цих транспортних засобів, однак, вказані доводи відхиляються апеляційним судом з наступних підстав.
У даній справі встановлено, що транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, було зареєстровано ОСОБА_2 (власником) 04 липня 2017 року, а транспортний засіб марки VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску - 26 січня 2018 року.
Тобто транспортні засоби були зареєстровані ОСОБА_2 під час перебування сторін у шлюбі і про набуття ним транспортних засобів у власність було відомо позивачці ОСОБА_1 , оскільки нею не вказується про зворотне.
Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 19 грудня 2023 року, тоді як разом сторони перестали проживати з квітня 2023 року.
Як зазначив ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, відчуження вказаних транспортних засобів відбувалося виключно в інтересах сім`ї. Оскільки ці автомобілі були відчужені не одночасно, кошти від продажу одного автомобіля використовувалися для придбання наступного автомобіля.
ОСОБА_1 , стверджуючи (у відповіді на відзив) про те, що великий проміжок часу між продажом та наступною купівлею автомобіля не дають підстави стверджувати, що саме ці кошти були витрачені відповідачем на придбання наступного транспортного засобу, не зазначає, за які кошти був придбаний наступний транспортний засіб.
У відповіді начальника ТСЦ 0546 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 02 січня 2025 року на адвокатських запит зазначено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів:
- 21 липня 2017 року перереєстрація автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску на іншого власника здійснювалася у ТСЦ №0546 (на правах відділу м. Вінниця) РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях на підставі укладеного в ТСЦ МВС договору купівлі-продажу транспортного засобу №0546/2017/551063 від 21 липня 2017 року;
- 26 липня 2018 року перереєстрація автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску на іншого власника здійснювалася у ТСЦ №0546 (на правах відділу м. Вінниця) РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях на підставі укладеного в суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 договору купівлі-продажу транспортного засобу №7594/18/00211 від 26 липня 2018 року. 
Разом з тим, надати копії документів, які стали підставою для вищевказаних реєстраційних операцій не представляється можливим, у зв`язку із їх знищенням (закінченням терміну зберігання) (а.с.32-33).
Оскільки договори купівлі-продажу транспортних засобів, які стали підставою для здійснення реєстрації транспортних засобів за ОСОБА_2 , знищені у зв`язку із закінченням термінів зберігання, а відтак суд позбавлений можливості дослідити їх зміст, а також правдивість позиції позивача щодо відсутності її згоди на відчуження транспортних засобів.
Апеляційний суд звертає увагу, що на момент укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у ОСОБА_1 не виникало питань щодо долі цих двох транспортних засобів.
Частина друга статті 65 СК України визначає, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Частиною четвертою цієї статті передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина третя статті 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (стаття 63 СК України).
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі № 203/284/17 зроблено висновок, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Встановивши, що автомобілі марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, та марки VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, відчужені під час шлюбу сторін та задовго до припинення шлюбних відносин, та, враховуючи відсутність належних та достовірних доказів про те, що кошти від продажу автомобілів були використані не в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Однак, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги, що стосуються компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску.
Суд першої інстанції відмовив у стягненні грошової компенсації за вказаний автомобіль з однієї підстави - через ненадання позивачем доказів на підтвердження дійсної вартості автомобіля на момент звернення до суду з позовом.
Тобто суд вважав, що автомобіль марки FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску, є спільною сумісною власністю сторін і був відчужений відповідачем після фактичного припинення шлюбних відносин, а відтак ОСОБА_1 має право на компенсацію частки у спільному майні подружжя. Однак, такий висновок не оскаржувався відповідачем ОСОБА_2 ..
У постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц, від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17, від 17 серпня 2022 року в справі №545/2396/20 зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Тобто вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підтвердження вартості автомобіля марки FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску, ОСОБА_1 до позовної заяви додано довідку ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка» №112 від 24 грудня 2024 року.
Згідно вказаної довідки, середня ринкова вартість (дійсна вартість) автомобіля FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску, станом на 24 грудня 2024 року становить 529 370 гривень (а.с.36).
Заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві (ч. 1 ст. 178 ЦПК України).
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.
Подаючи 16 лютого 2025 року відзив на позов ОСОБА_2 не заперечував щодо вартості майна, що підлягає поділу. Доказів на підтвердження дійсної вартості спірних автомобілів на час розгляду справи відповідач разом із відзивом на позов не надав, клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявляв, отже вартість транспортного засобу, про яку вказав позивач, не спростована.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.
20 лютого 2025 року у даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У справі наявні письмові пояснення, датовані 28 березням 2025 року (без штампу суду із зазначенням дати отримання документа), у якому ОСОБА_2 навів заперечення щодо суми заявленої грошової компенсації.
Врахувавши такі заперечення, 08 червня 2025 року ОСОБА_1 було надано звіти про оцінку спірних транспортних засобів.
Саме цю оцінку не було взято судом першої інстанції до уваги через те, що така оцінка подана позивачем з пропуском визначеного ч. 2 ст. 83 ЦПК України строку.
Не зважаючи на це, апеляційний суд вважає, що підстав не приймати до уваги додану до позовної заяви довідку ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка» за обставин даної справи не було, оскільки відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов та до постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечував щодо вартості майна, що підлягає поділу.
Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації 1/2 вартості автомобіля FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску, у визначеному нею розмірі – 264 685 грн.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення цієї позовної вимоги. У решті рішення суду підлягає залишенню без змін.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням вимог позову (на 40,1%) та апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 646,85 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимоги, та за подання апеляційної скарги в розмірі 3 176,58 грн.
Керуючись ст. 137, 141, 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року в частині відмови у стягненні грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску, скасувати та ухвали нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки FORD TRANSIT CUSTOM, 2015 року випуску, в розмірі 264 685 (двісті шістдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят п`ять) гривень в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя.
У решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_1  (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2 646 (дві тисячі шістсот сорок шість) гривень 85 копійок, та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 3 176 (три тисячі сто сімдесят шість) гривень 58 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2026 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета