МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 січня 2026 р.  	№ 400/10169/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, вул. Ольжича, буд.7,м. Житомир,10003, 	

про	скасування рішення від 30.06.2025 року № 143250023260 та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту – Позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі по тексту – Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі по тексту – Відповідач 2) з вимогами про:
- скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 30.06.2025 року № 143250023260 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 23.06.2025 року із врахуванням періодів:
- навчання з 01.09.1983 року по 01.03.1986 року згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1980 року, диплому НОМЕР_2 , Випискою з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому НОМЕР_2 , Архівною довідкою № 12/677 від 10.09.2025 року;
- роботи з 10.07.1989 по 14.09.1992 згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1980 року, Довідкою № 212 від 20.06.2025 року, випискою з «Книги приказов по личному составу областной физиотерапевтической поликлиники».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем не враховано період навчання з 01.09.1983 по 01.03.1986 відповідно до диплому серії НОМЕР_3 від 01.03.1986 оскільки прізвищем ОСОБА_2 не відповідає паспортним даний ОСОБА_3 ; період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08.10.1980 з 10.07.1989 по 14.09.1992, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні; періоди здійснення підприємницької діяльності з 26.03.1994 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.01.2025 по 31.05.2025. Позивач вважає, що таке рішення Відповідача 2 є протиправним, таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, а тому підлягає скасуванню в судовому порядку.
Ухвалою суду від 23.09.2025 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
06.10.2025 р. Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області подано відзив на позовну заяву, де вказано, що 30.06.2025 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №143250023260 про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж Позивача становить 23роки 04 місяці 21 день. Щодо вимоги Позивача про призначення, нарахування та виплату пенсії, то Відповідач 1 зазначає, що у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління ПФУ в Житомирській області, як до органу, рішення якого може бути визнано судом протиправним та скасовано.
09.10.2025 р. Головним управлінням ПФУ в Житомирській області подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що підтверджений належними документами, страховий стаж Позивача становить 23 роки 04 місяці 21 день, для визначення права згідно п.3-1 розділу XV Закону №1058 становить 27 років 01 місяць 07 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. В ході розгляду документів Позивача до його страхового стажу не зараховано: період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08.10.1980 з 10.07.1989 по 14.09.1992, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, а відповідно до довідки №212 від 20.06.2025, оскільки відсутня підстава; періоди здійснення підприємницької діяльності з 26.03.1994 по 31.12.2003, оскільки відсутня довідка Пенсійного фонду про сплату страхових внесків; з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.01.2025 по 31.05.2025, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків; період навчання з 01.09.1983 по 01.03.1986 відповідно до диплому серії НОМЕР_4 від 01.03.1986, оскільки прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 . 
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
23.06.2025 року Позивач звернувся до Відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон № 1058).
30.06.2025 року за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було розглянуто заяву Позивача про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 та прийнято рішення № 143250023260, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Врахований страховий стаж Позивача склав 23роки 04 місяці 21 день.
До страхового стажу Позивача не зараховано:
- період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08.10.1980 з 10.07.1989 по 14.09.1992, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, а відповідно до довідки №212 від 20.06.2025, оскільки відсутня підстава;
- періоди здійснення підприємницької діяльності :
з 26.03.1994 по 31.12.2003, оскільки відсутня довідка Пенсійного фонду про сплату страхових внесків;
з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.01.2025 по 31.05.2025, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків;
- період навчання з 01.09.1983 по 01.03.1986 відповідно до диплому серії НОМЕР_4 від 01.03.1986, оскільки прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 .
Позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 30.06.2025 року № 143250023260 підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон № 1058 визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досягнув 61 року. Таким чином, для призначення пенсії Позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788), відповідно до ст. 56 якого, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Трудова книжка Позивача серії НОМЕР_1 вперше заповнювалась 08.10.1980 р. На той час діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. №162. За приписами вказаної Інструкції заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР та КЦСПС від 06.09.1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
З 29.07.1993 року порядок ведення трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58 (надалі - Інструкція № 58).
Згідно п. 1.5 Інструкції № 58, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (далі - Постанова № 301).
Пунктом 4 Постанови № 301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому, не може впливати на його особисті права.
Отже, відсутність підпису відповідальної особи в трудовій книжці при звільненні позивача 14.09.1992 року не є виною Позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на Позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Крім того, період роботи позивача з 10.07.1989 по 14.09.1992 підтверджуються довідкою № 212 від 20.06.2025 року, випискою з «Книги приказов по личному составу областной физиотерапевтической поликлиники».
Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо неможливості зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача в неналежному заповненні його трудової книжки немає, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.
Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 р. по справі № 754/14898/15-а.
Щодо неврахування до трудового стажу періоду навчання з 01.09.1983 по 01.03.1986 відповідно до диплому серії НОМЕР_4 від 01.03.1986, оскільки прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 , то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 08.10.1980 року, на сторінках 2-3 наявні записи про зарахування позивача до Миколаївського медучилища на фельдшерське відділення відповідно до наказу №94 від 29.08.1983 р. та закінчення навчання у вказаному училищі відповідно до наказу №29 від 03.03.1986 р., зазначені записи скріплені підписом відповідальної особи і печаткою.
Навчання в Миколаївському медичному училищі з 01.09.1983 по 01.03.1986 також підтверджується наданими позивачем дипломом НОМЕР_5 , випискою з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому НОМЕР_5 та архівною довідкою № 12/677 від 10.09.2025 року.
Вказані відповідачем 2 розбіжності у написанні прізвища позивача виникли внаслідок відмінювання прізвища.
З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що диплом НОМЕР_5 належить позивачу, а його зміст підтверджує трудовий стаж саме позивача.
З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним не зарахування періодів навчання з 01.09.1983 року по 01.03.1986 року та роботи з 10.07.1989 по 14.09.1992 згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1980 року до страхового стажу Позивача.
Отже, рішення Відповідача 2 від 30.06.2025 року № 143250023260 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та належить скасуванню, а відповідний період навчання та роботи належать зарахуванню до страхового стажу Позивача.
Пенсія, так само як і заробітна платня, є за своєю правовою природою взаємопов`язаними та рівнозначними формами соціального забезпечення, які виплачуються пенсіонерам та працівникам. Відмова відповідачів у призначенні позивачу пенсії порушує її право мирно володіти своїм майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відмова у призначенні пенсії істотно знижує рівень соціального забезпечення та фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених ст. 46 Конституції України, а отже є незаконною, порушує принципи справедливості та рівності громадян перед Законом та зменшує захищеність в умовах постійного зростання цін на товари та послуги.
Водночас, позовна вимога про зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити пенсію задоволенню не підлягає, оскільки зобов`язання зарахувати до стажу спірні періоди та повторно розглянути заяву про призначення пенсії є достатнім способом захисту порушеного права позивача. Призначення, нарахування та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями органів ПФУ, суд не має повноважень визначати всі необхідні умови для призначення пенсії, у тому числі обраховувати необхідний страховий стаж, та зобов`язувати органи ПФУ призначити пенсію.
Належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУПФ України в Житомирській області зарахувати спірні періоди навчання та роботи до загального стажу позивача та повторно розглянути його заяву щодо призначення пенсії за віком.
Крім того, суд зазначає, що рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відносно Позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало документи Позивача і вирішувало питання щодо призначення пенсії. Відтак, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1983 року по 01.03.1986 року та роботи з 10.07.1989 по 14.09.1992 згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1980 року, а також зобов`язання повторного розгляду заяви Позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов Позивача підлягає частковому задоволенню. 
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в загальній сумі 1211,20 грн, відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 підлягає 605,60 грн., оскільки саме він допустив порушення прав позивача.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 30.06.2025 року № 143250023260 про відмову у призначенні пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ідентифікаційний код 13559341) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до загального стажу періоди:
- навчання з 01.09.1983 року по 01.03.1986 року згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1980 року, диплому НОМЕР_2 , Випискою з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому НОМЕР_2 , Архівною довідкою № 12/677 від 10.09.2025 року;
- роботи з 10.07.1989 по 14.09.1992 згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1980 року, Довідкою № 212 від 20.06.2025 року, випискою з «Книги приказов по личному составу областной физиотерапевтической поликлиники».
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ідентифікаційний код 13559341) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) про призначення пенсії за віком від 23.06.2025 року, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки. 
5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ідентифікаційний код 13559341) судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07.01.2026 р.

Суддя Н. В. Лісовська