ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 753/6538/18                          Суддя (судді) першої інстанції: Лазарєв В.В., Тарасенко І.М., Чучко В.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 грудня 2025 року                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                              Ганечко О.М.,
суддів                                                                                               Кузьменка В.В.,
                                                                                                 Василенка Я.М.,
за участі секретаря судового засідання                                         Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
 У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Лівобережного об`єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
визнати протиправними та скасувати рішення від 11.05.2017 № 1208/08 щодо відмови у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»;
зобов`язати перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком, відповідно до ч. 12     ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата», в розмірі 60 відсотків від заробітної плати працюючого нині народного депутата України, яка складає 17425 гривень 20 коп., починаючи з 01.04.2017.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року зазначений адміністративний позов передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року - залишено без змін.
20 липня 2020 року до суду надійшла заява, в порядку статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, в обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив про те, що рішенням Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 3-189/2018 (1819/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), припис пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII. Припис пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, шо визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами.
Виходячи з наведеного, заявник просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року по справі за № 753/6538/18, прийняти нове рішення по справі, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням ст. 80 Конституції України, ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» та Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 3-189/2018 (1819/18).
04 серпня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва постановив ухвалу про відкриття провадження за виключними обставинами у справі.
16 вересня 2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на заяву, згідно якого останній зазначив, що оскільки, на час виникнення спірних обставин справи (28.04.2017) норми пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII не визнанні у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України, не скасовані, то на момент звернення позивача до управління відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії призначеної за нормами Закону України «Про статус народного депутата України». Відтак, до 18.06.2020 органи Пенсійного фонду повинні були здійснювати свою діяльність у спірних правовідносинах у відповідності до чинного на час здійснення дій законодавства.
16 вересня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва зупинено провадження у справі № 753/6538/18 до набрання законної сили рішенням об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 808/1628/18.
17 червня 2025 справу прийнято до провадження Донецьким окружним адміністративним судом. Також, постановлена ухвала про поновлення провадження у справі та призначено судове засідання.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовлено, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року залишено в силі.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та постановити ухвалу про зупинення провадження у справі до набрання законної сили Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-74/2021 (179/21,211/21,85/23,307/23), у справі № 3-118/2024 (244/24). Передати адміністративну справу до суду першої інстанції. Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням всіх обставин справи та порушенням судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.12.2025.
У судовому засіданні апелянта та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, виходив з того, що оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернувся позивач, є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позову, відповідно, це судове рішення не підлягає примусову виконанню, тому не може переглядатися за виключними обставинами в розрізі п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Натомість, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції не врахував, що у предметі позову у даній справі є вимога щодо застосування п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України згідно Конституції України. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що пунктом 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, встановлено, що підставою для перегляду судових рішень у звязку з виключеними обставинами, є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Ураховуючи наведені аргументи та відсутність будь-якого аналізу з боку суду змісту позовної заяви, додаткових пояснень, відсутність реакції з боку суду на аргументи заявника та наведення мотивів з боку суду щодо свого ж рішення - оскаржуване рішення по цій справі порушують право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом.
          З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним.
Колегія суддів наголошує на тому, що предметом апеляційного перегляду в даній справі, є ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, при цьому, питання по суті позовних вимог та правовідносин, що виникли вже після набрання законної сили рішення суду, не може розглядатись в межах заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами.  
Положеннями ч. 1 ст. 361 КАС України, встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Слід звернути увагу на те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.02.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю, залишене постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року без змін.
          Таким чином, рішення суду в даній справі про відмову у задоволенні позову не може вважатись невиконаним в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.
Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 розглядала це питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави і зазначила, що положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане. У цій же постанові Суд звернув увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння.
Колегія суддів наголошує на тому, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення суду першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.
Отже, судовим рішенням, за яким вирішено спір та яке не потребує виконання, встановлено стан правової визначеності у відносинах між сторонами, і такий стан та наслідки, передбачені таким судовим рішенням, встановлюються одразу з набранням рішенням сили.
Окрім цього, відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Колегія суддів наголошує на тому, що рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим та правильним висновок суду першої інстанції про те, що, по-перше, судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й не може вважатися не виконаним, у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, тому не може переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави; по-друге, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
У контексті посилань та заперечень апелянта на ухвалу суду від 07.07.2025 щодо відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження, колегія суддів зазначає, вказана ухвала суду першої інстанції не підлягає оскарженню та не є предметом апеляцйного перегляду.  
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

                                           У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                 О.М. Ганечко

Судді                                                                                                           В.В. Кузьменко
                                                                                                              
     Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 03.12.2025.