ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 320/59167/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року (суддя Р.В. Кисіль) у справі № 320/59167/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.07.2024 року про призначення пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати позивачці пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням періодів роботи після 22.07.2024, зарахувавши до стажу за вислугу років періоди роботи з 11.10.2017 по 29.04.2022, з 01.07.2022 по 20.02.2023, з 17.04.2023 по 20.11.2023. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до територіального відділення Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 29.07.2024 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на зазначеній роботі станом на 11.10.2017. Позивачка зазначає, що з урахуванням рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», якими пенсійний орган обґрунтовує своє рішення, втратили чинність з 04.06.2019, у зв`язку з чим пенсійний орган протиправно не включив до спеціального стажу періоди роботи позивачки, після 11.10.2017. Позивачка наполягає, що наданими документами вона повністю підтвердила своє право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки має стаж роботи на посаді сестри медичної більше 25 років.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі № 320/59167/24 адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.07.2024 за №104650018914 про відмову у призначенні 
пенсії позивачці;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до спеціального стажу (за п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення») періоди роботи позивачки з 11.10.2017 по 29.04.2022, з 01.07.2022 по 20.02.2023, з 17.04.2023 по 20.11.2023 та повторно розглянути заяву позивачки від 22.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що враховуючи Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 року, стаття 55 Закону №1788-XII підлягає застосуванню у редакції до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.
Суд вказав, що згідно з вимогами п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону №1788-XII, у редакції до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Суд вважав, що ГУ ПФУ в Запорізькій області безпідставно не були взяті до уваги та не зараховані до спеціального стажу періоди роботи позивачки після 11.10.2017 (а не після 22.07.2024, як зазначає позивачка в прохальній частині позову), а саме: з 11.10.2017 по 29.04.2022, з 01.07.2022 по 20.02.2023, з 17.04.2023 по 20.11.2023.
Відтак, суд вказав, що рішення пенсійного органу за №104650018914 від 29.07.2024 про відмову в призначенні пенсії не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Разом з тим, для належного захисту прав позивачки, суд вважав за необхідне, зобов`язати пенсійний орган зарахувати до спеціального стажу періоди роботи позивачки після 11.10.2017, а саме: з 11.10.2017 по 29.04.2022, з 01.07.2022 по 20.02.2023 з 17.04.2023 по 20.11.2023 та повторно розглянути заяву позивачки від 22.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що згідно наданих позивачкою документів її стаж за вислугу років складає 19 років 11 місяців 17 днів станом на 11.11.2017 року, а отже спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці є правомірним через відсутність в неї необхідного спеціального стажу за вислугу років, що передбачено ст.55 Закону №1788.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 22.07.2024 позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугу років до ГУ ПФУ у Київській області (за місцем проживання).
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області.
29.07.2024 за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області розглянуто заяву позивачки від 22.07.2024 та додані до неї документи та прийнято рішення №104650018914 про відмову в призначенні пенсії.
Так, у рішенні №104650018914 від 29.07.2024 зазначено наступне:
«Вік заявниці 44 роки 11 місяців 26 днів.
Згідно положень пунктів 2-1, 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.11.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» (далі – Закон 2148) право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Закону 2148 (на 11.10.2017 року) мають вислугу років передбачену ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме 26 років 6 місяців.
Страховий стаж особи становить 26 років 8 місяці 27 днів, стаж за вислугу років 19 років 11 місяців 17 днів станом на 11.10.2017 року.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Прийнято рішення відмовити позивачці в призначенні пенсії відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за відсутності необхідного спеціального стажу за вислугу років». 
Вважаючи рішення пенсійного органу №104650018914 від 29.07.2024 протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі – Закон №213-VIII) та Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі – Закон №911-VIII)), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Проте, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Отже, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.
Таким чином, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
03 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
Таким чином, враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, визначальним для встановлення права особи на призначення пенсії за вислугу років є наявність в особи спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії станом на 11.10.2017. У спірному випадку, враховуючи вищенаведені положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», такий стаж повинен становити від 25 до 30 років.
Подібна позиція висловлена Верховним Судом у справі №440/1286/20 (постанова від 27.07.2022).
У спірному випадку спеціальний стаж позивачки, необхідний для призначення пенсії, станом 11.10.2017, складав 19 років 11 місяців 17 днів, що позивачкою не заперечувалось.
У свою чергу, посилання про безпідставне неврахування до спеціального стажу періоду роботи позивачки з 11.10.2017 по 29.04.2022, з 01.07.2022 по 20.02.2023, з 17.04.2023 по 20.11.2023 є необґрунтованим, оскільки у спірному випадку встановлюється право позивачки на пенсію за вислугу років, у зв`язку з чим спеціальний стаж визначається станом на 11.10.2017.
Таким чином, станом на 11.10.2017 позивачка мала спеціальний стаж 19 років 11 місяців 17 днів, що є не достатнім для призначення пенсії відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому, зарахування в даному випадку до спеціального стажу позивачки періодів роботи з 11.10.2017 по 29.04.2022, з 01.07.2022 по 20.02.2023, з 17.04.2023 по 20.11.2023 не впливає на спірні правовідносини, оскільки предметом спору у цій справі є саме визначення права позивачки на призначення пенсії відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте підставою для отримання такої пенсії, як зазначено раніше, є саме наявний на 11.10.2017 спеціальний стаж від 25 до 30 років.
За таких, керуючись ст.317 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі № 320/59167/24 – скасувати та ухвалити нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 12.01.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров