ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 р. 	Справа № 440/8487/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, м. Полтава, повний текст складено 27.08.25 по справі № 440/8487/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), у якому, просила суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті грошового забезпечення члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця, ОСОБА_2 , на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка проживала разом з батьком;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_2 на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 з 19 травня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність відмови ВЧ НОМЕР_1 у здійсненні нарахування та виплати грошового забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 відповідно до приписів «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі – Порядок № 884), оскільки відповідачем не враховано обставини спільного проживання ОСОБА_1 (повнолітньої дитини ОСОБА_2 ) разом з безвісно зниклим батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наданими разом з заявою від 19.05.2025 довідкою про склад сім`ї, копією паспорта та копією довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 .
Переконувала, що у відповідача було достатньо документів для беззаперечного висновку про те, що нормативно встановлені умови для виплати позивачу грошового забезпечення зниклого безвісти батька нею дотримані, однак, не зважаючи на це, ВЧ НОМЕР_1 без урахування фактичних обставин відмовила ОСОБА_1 у виплаті належних їй сум.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі № 440/8487/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року по справі № 440/8487/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила про помилковість висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки за приписами пункту 7 Порядку № 884 та положеннями абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), з огляду на відсутність у спірних правовідносинах осіб, яким належить першочергове право на виплату грошового забезпечення, вона, як повнолітня донька, яка проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_3 , що є зниклим безвісти військовослужбовцем, чітко підпадає під коло осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення такої особи.
А відтак, відмова відповідача порушує її право на отримання нею грошового забезпечення.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 22.01.2008.
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала шлюб 07.09.2018 з ОСОБА_5 і змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 07.09.2018.
Відповідно до відповідей № 1703809, № 1703784 від 26.08.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
12.05.2025 позивачу стало відомо, що її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 при виконанні обов`язків військової служби зник безвісти 05.05.2025 поблизу населеного пункту Новомихайлівка Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї № 443 від 12.05.2025.
Відповідно до витягу є Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄДРДР) від 12.05.2025, до даного реєстру внесені відомості про кримінальне провадження № 12025170500000832 від 12.05.2025 за частиною 1 статті 155 КК України про безвісті зниклого 05.05.2025 ОСОБА_2 05.05.2025 поблизу населеного пункту Новомихайлівка Донецької області.
Згідно із витягом Міністерства внутрішніх справ від 12.06.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник на території бойових дій.
14.05.2025 позивачем складена заява до відповідача про виплату грошового забезпечення, передбаченого пунктами 5, 6 Порядку № 884.
До даної заяви було додано копії: паспорту позивача, витягу з реєстру територіальної громади від 13.05.2025, РНКОПП позивача, витягу про відсутність судимості від 13.05.2025, свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_4 від 22.01.2008 свідоцтва про шлюб позивача серії НОМЕР_5 від 07.09.2018, витягу з ЄДРДР від 12.05.2025, а також довідку за реквізитами позивача з банку та, повний витяг з державного реєстру актів цивільного стану від 13.05.2025.
31.05.2025 відповідачем надана відповідь № 1781/26112, якою відмовлено у виплаті грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших коштів, які належать її батькові у відповідності пункту 7 Порядку № 884 через подання заяви особою, що не зазначена в пункті 7 цього Порядку.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у ОСОБА_1 правових підстав для отримання суми, що не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань, безвісно відсутнього ОСОБА_2 , оскільки докази того, що він є законним представником його повнолітньої доньки, яка є позивачем у цій справі, останньою до суду не надано.
Доводи у змісті позовної заяви щодо застосування пункту 7 Порядку № 884 суд визнав суперечливими, так як до даних спірних правовідносин застосовуються норми в редакції із 01.02.2025. 
Разом з цим, судом зазначено, що не зважаючи на ту обставину, що військова частина відмовила позивачу листом від 31.05.2025 №1781/26112 з інших помилкових підстав (посилання на пункт 7 Порядку № 884, здійснений відповідно до попередньої редакції Порядку № 884, яка діяла по 31.01.2025), у позивача визначально відсутнє право на отримання грошового забезпечення в порядку пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ та пункту 6 Порядку № 884, у зв`язку з чим не вбачав підстав для повторного зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.05.2025.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту відмови відповідача, викладеної у листі від 31.05.2025 №1781/26112, ОСОБА_1 не має права на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, її батька, оскільки вона не віднесена до осіб, зазначених у пункті 7 Порядку № 884. 
Колегія суддів зазначає, що на дату звернення позивача з вищевказаною заявою та прийняття оскаржуваної відмови порядок та підстави виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця були врегульовані положеннями Закону № 2011-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 08.10.2024 № 3995-IX, яка діє із 01.02.2025, та Порядком № 884 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 103 від 30.01.2024 № 449 від 15.04.2025, із 01.02.2025.
За приписами пункту 6 статті 9 Закону України № 2011-XII (в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин – 19.05.2025) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення".
Відповідно до пункту 1 Порядку № 884 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 19.05.2025) цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - визначені особи).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви про виплату грошового забезпечення (далі - заява про виплату) додаються такі документи:
копія паспорта громадянина України або копія тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або копія документа, що посвідчує особу без громадянства, копія посвідки на постійне/тимчасове проживання, копія посвідчення біженця або копія іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України);
копія документа, що засвідчує реєстрацію заявника у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків із зазначеного Реєстру, внесені до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу - для виплати грошового забезпечення дружині (чоловікові);
копія свідоцтва про народження дитини або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців;
копія документа, що підтверджує:
- призначення особи опікуном, піклувальником малолітньої (неповнолітньої) дитини військовослужбовця, усиновлення такої дитини, - для виплати грошового забезпечення законним представникам на малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців або дітей військовослужбовців з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку);
- призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці;
- встановлення інвалідності, - для виплати грошового забезпечення дітям військовослужбовців з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам;
копія свідоцтва про народження військовослужбовців або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців;
копія рішення суду про поновлення батьківських прав - для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців, які були позбавлені батьківських прав стосовно військовослужбовців;
копія свідоцтва про смерть особи, яка має право на отримання грошового забезпечення (за наявності), - для перерахунку частки виплати грошового забезпечення;
інформація про назву банку та номер поточного банківського рахунка (у форматі IBAN) - для зарахування грошового забезпечення визначеній особі.
Заява про виплату та додані до неї документи подаються у паперовій формі особисто чи на поштову адресу або в електронній формі (за технічної можливості) на адресу електронної пошти чи засобами інформаційно-комунікаційних систем.
За приписами пункту 4 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення.
Рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам приймається на підставі:
документів, визначених у пункті 3 цього Порядку;
інформації, отриманої з державних реєстрів;
копії особистого розпорядження на випадок полону (за наявності).
Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам у разі:
подання заяви про виплату особами, не передбаченими в пункті 1 цього Порядку, а також визначеними особами, які мають (набули) громадянство Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або постійно проживають на території таких країн, або засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку;
з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства.
У разі відсутності документів, визначених у пункті 3 цього Порядку, та для прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) отримує відповідні витяги з державних реєстрів щодо військовослужбовців та зазначених осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення у порядку, визначеному в пункті 6 цього Порядку.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам не позбавляє їх права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Отже, підстави для відмови у виплаті належної частки грошового забезпечення заявникам передбачені пунктом 4 Порядку № 884, а перелік осіб, яким здійснюється така виплата визначений пунктом 6 Порядку № 884. 
Так, виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям:
виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;
включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Міноборони, зокрема територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію про осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.
Випадки, за наявності яких не здійснюється виплата грошового забезпечення передбачені пунктом 7 Порядку № 884, зокрема, у разі:
добровільної здачі в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства військовослужбовців;
наявності (набуття) у визначних осіб громадянства Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або у разі постійного проживання на території таких країн, або засудження за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. 
Колегією суддів встановлено, що відповідачем не надано до матеріалів справи доказів існування у спірних правовідносинах обставин, визначених у пункті 7 Порядку № 884, на який посилається ВЧ НОМЕР_1 в оскаржуваній відмові.
Крім того, пункт 7 Порядку № 884 не містить таких положень, які процитовано у відповіді № 1781/26112 про відмову у виплаті грошового забезпечення.
Враховуючи, що у відмові відповідача від 31.05.2025 у виплаті грошового забезпечення члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця, ОСОБА_2 на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка проживала разом з батьком, взагалі не зазначено підстав для відмови у виплаті належної частки грошового забезпечення заявникам, передбачених пунктом 4 Порядку № 884 та відсутні посилання на пункт 6 Порядку № 884, колегія суддів вважає, що таке рішення відповідача є не лише невмотивованим а і таким, що не містить діючих норм законодавства України, актуальних у спірних правовідносинах.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Разом з цим, з огляду на зміст оскаржуваної відмови, оформленої листом Військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2025 № 1781/26112, колегія суддів вважає, що така прийнята з порушенням принципу "належного урядування" та не у передбачений Порядком № 884 спосіб, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.
При цьому, колегія суддів не надає оцінку наявності чи відсутності підстав для здійснити позивачу нарахування та виплати грошового забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_2 з 19 травня 2025 року, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було розглянуто у встановлений законом спосіб подана ОСОБА_1 заява.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами частини 1статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Отже, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб підлягає захисту у разі встановленням судом факту їх порушення.
Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року дійшов до висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п. п. 6, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст.6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи викладене, з огляду на встановлені у справі обставини, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені законодавством, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.05.2025 щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, ОСОБА_2 , на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка проживала разом з батьком у спосіб, встановлений Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 та прийняти рішення по суті заявлених вимог із урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.
З огляду на вищевикладене, у задоволенні вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_2 на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 з 19 травня 2025 року слід відмовити через їх передчасність.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 139 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
З наявних в матеріалах справи квитанцій № 50537485 від 16.06.2025 та № 2.315947925.1 від 19.09.2025 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1818,00 грн, що в загальному розмірі становить 3029,20 грн.
Отже, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до частин 2, 6 статті 139 КАС України, слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1514,60 грн (3029,20/2) пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 по справі № 440/8487/25 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті грошового забезпечення члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця, ОСОБА_2 , на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка проживала разом з батьком, оформленої листом від 31.05.2025 № 1781/26112.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 19.05.2025 щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, ОСОБА_2 , на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка проживала разом з батьком у спосіб, встановлений Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 та прийняти рішення по суті заявлених вимог із урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1514,60 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень двадцять копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій