ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 369/548/23
провадження № 61-4433св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	
 
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Орган опіки і піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Бабенко Яна Вікторівна , на постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у складі колегії суддів: Сушко Л. Д., Музичко С. Г., Желепи О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Орган опіки і піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини і встановлення порядку участі батька у вихованні дитини.
ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з нею - матір`ю та визначити способи участі батька
у вихованні дитини шляхом встановлення такого графіку спілкуванні з малолітнім сином: кожну неділю тижня з 18:00 до 20:00 години у присутності матері.
У березні 2023 року до суду від представника відповідача - адвоката Здрілка Є. Є. надійшла зустрічна позовна заява про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні батька з дитиною та встановлення батьку порядку побачень
з дитиною. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просив суд: зобов`язати
ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні
з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного, поштового електронного та іншого зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та сином; визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , з можливістю відвідування місця проживання батька дитини, без присутності матері ОСОБА_1 , з обов`язковим поверненням дитини до її місця проживання з матір`ю за таким графіком зустрічей:
- перша, третя субота місяця - з 10:00 години до 18:00 години без присутності матері;
- друга, четверта неділя місяця - з 10:00 години до 17:00 години без присутності матері.
28 березня 2023 року у судовому засіданні було долучено зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 . Також судом залучено як третю особу Орган опіки і піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року у складі судді Янченка А. В. позов ОСОБА_1 задоволено.
Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 .
Встановлено такий графік зустрічей батька ОСОБА_2 зі своєю дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожну неділю тижня - з 18.00 год. до 20.00 год. у присутності матері ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 147,20 грн судового збору за подання позовної заяви.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Судові витрати залишено за позивачем за зустрічним позовом.
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва
від 20 листопада 2024 року у складі судді Янченка А. В. заяву представника позивача адвоката Бабенко Я. В., подану в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у справі № 369/548/23 про розподіл судових витрат задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71 100,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 000,00 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заява і докази понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу подані у строки, встановлені законодавством, підстав для залишення заяви без розгляду немає, стороною позивачки в силу вимог частини першої статті 81 та статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доведено реальність витрат на правову допомогу, у зв`язку з розглядом справи, розмір яких суд вважав співмірним із складністю справи та виконаних адвокатами робіт, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.
Короткий зміст оскаржуваного рішення апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Здрілка Є. Є., який діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено. Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області
від 20 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні заяви адвоката Бабенко Я. В., поданої в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Апеляційний суд вказав, що з поданих представником позивачки доказів, на які він посилається як на підставу для підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, вбачається, що всі рахунки, оплати та акти (за виключенням останнього - акта наданих послуг від 11 жовтня 2024 року) підписувалися та видавались до дати ухвалення судового рішення у справі (08 жовтня 2024 року).
Водночас обґрунтувань поважності причин неподання доказів понесених судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів представник позивачки не надав.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги, що подана заява представника позивачки про розподіл судових витрат (на правову допомогу) не містить відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.
Отже, сторона позивачки без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, тому в суду згідно з частиною першою статті 246 ЦПК України не було підстав вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позову.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Бабенко Я. В., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада
2024 року.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 161/7163/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19, від 05 липня
2023 року у справі № 911/3312/21, від 18 січня 2024 року у справі № 9901/459/21 та інших (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, посилається на порушення судами норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У касаційній скарзі заявниця також зазначає, що у випадку, якщо стороною була зроблена заява про те, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після винесення рішення у справі в порядку статті 141 ЦПК України, суд зобов`язаний врахувати надані докази, надати їм оцінку та винести додаткове судове рішення, оскільки встановлений процесуальний строк на подання доказів позивачка не порушила. Також апеляційний суд не звернув увагу на те, що частина доказів витрат була подана позивачкою до винесення рішення, зокрема рахунок за підготовку та подачу позовної заяви та підготовку та подачу клопотання про виклик свідків та квитанція про його оплату були додані до позову та знаходяться в матеріалах справи, і про це було зазначено в заяві про винесення додаткового рішення.
 
Відзиви на касаційну скаргу станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційна скарга передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2025 року відкрито касаційне оскарження
у справі (з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 369/548/23 із Києво-Святошинського районного суду Київської області та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У травні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 369/548/23.
Ухвалою від 20 листопада 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 21 листопада 2025 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.
 
Позиція Верховного Суду
 
З огляду на зміст касаційної скарги та межі перегляду справи апеляційним судом, розгляд справи Верховним Судом здійснюється лише щодо понесених позивачкою судових витрат у суді першої інстанції. Щодо суті спору перегляд справи судом касаційної інстанції не здійснюється.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених             у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Повний текст рішення складено 15 жовтня
2024 року.
 
21 жовтня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява представника позивачки - адвоката Бабенко Я. В. про винесення додаткового рішення.
 
Вказаною заявою просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 94 100,00 грн
 
До заяви як докази понесення витрат на професійну правничу допомогу долучено копію акта наданих послуг від 28 грудня 2022 року на суму 13 500,00 грн, копія рахунку № 13 від 31 січня 2023 року на суму 2 000,00 грн, копія квитанції про оплату від 31 січня 2023 року на суму 2 000,00 грн, копія рахунку № 39 від 06 березня
2023 року на суму 4 500,00 грн, копія квитанції про оплату від 29 березня 2023 року на суму 4 500,00 грн, копія акта наданих послуг від 30 березня 2023 року на суму 6 500,00 грн, копія рахунку № 64 від 27 березня 2023 року на суму 4 000,00 грн, копія квитанції про оплату від 29 березня 2023 року на суму 4 000,00 грн, копія рахунку № 74 від 03 квітня 2023 року на суму 9 500,00 грн, копія квитанції про оплату від 27 квітня 2023 року на суму 9 500,00 грн, копія рахунку № 78
від 10 квітня 2023 року на суму 4 000,00 грн, копія квитанції про оплату
від 27 квітня 2023 року на суму 4 000,00 грн, копія акта наданих послуг
від 28 квітня 2023 року на суму 17 500,00 грн, копія рахунку № 103 від 05 травня 2023 року на суму 1 500,00 грн, копія квитанції про оплату від 30 травня 2023 року на суму 1 500,00 грн, копія рахунку № 132 від 12 червня 2023 року на суму
2 000,00 грн, копія квитанції про оплату від 29 червня 2023 року на суму
2 000,00 грн, копія рахунку № 133 від 13 червня 2023 року на суму 7 000,00 грн, копія квитанції про оплату від 29 червня 2023 року на суму 7 000,00 грн, копія акта наданих послуг від 30 червня 2023 року на суму 10 000,00 грн, копія рахунку № 285 від 08 листопада 2023 року на суму 5 500,00 грн, копія квитанції про оплату
від 29 листопада 2023 року на суму 5 500,00 грн, копія акта наданих послуг
від 30 листопада 2023 року на суму 5 500,00 грн, копія рахунку № 66 від 26 березня 2024 року на суму 5 500,00 грн, копія квитанції про оплату від 31 березня 2024 року на суму 5 500,00 грн, копія акта наданих послуг від 29 березня 2024 року на суму 5 500,00 грн, копія рахунку № 186 від 11 вересня 2024 року на суму 6 600,00 грн, копія квитанції про оплату від 28 вересня 2024 року на суму 6 600,00 грн, копія рахунку № 206 від 09 жовтня 2024 року на суму 5 500,00 грн, копія квитанції про оплату від 11 жовтня 2024 року на суму 5 500,00 грн, копія акта наданих послуг
від 11 жовтня 2024 року на суму 12 100,00 грн.
 
Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                       і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Згідно з частиною першою статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
 
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) вказала:
«- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови КГС ВС від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21 та від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);
- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15ц);
- потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів
у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Першої судової палати КЦС ВС від 29 червня
2022 року у справі № 161/5317/18)».
 
Аналогічне положення законодавець виклав у частині восьмій статті 141, частині першій статті 246 ЦПК України.
 
У постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження                           № 61-4799св23) Верховний Суд зробив висновок щодо питання застосування частини восьмої статті 141, частини першої статті 246 ЦПК України за обставин, коли докази на підтвердження розміру судових витрат з надання професійної правничої допомоги фізично існували на момент закінчення судових дебатів (до ухвалення судового рішення), проте їх було надано протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення без обґрунтування поважних причин неподання до закінчення судових дебатів у справі, відповідно до якої:
- у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів                         не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, вона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;
- у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
 
При цьому Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25), повернувши відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду справу № 909/399/24, вказала: «Натомість з матеріалів справи № 909/399/24 вбачається, що у відзиві від 07 січня 2025 року на апеляційну скаргу відповідач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, та зазначив про надання відповідних доказів у передбачені процесуальним законом строки.
Протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом постанови по суті спору       від 12 березня 2025 року, а саме 16 березня 2025 року, подав заяву щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучив докази, що підтверджують заявлений розмір судових витрат (зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг, звіт про надання послуг, прибутковий касовий ордер), сформовані 14 березня 2025 року, а отже, після 12 березня 2025 року, що й зумовило відсутність підстав для відмови у задоволенні вказаної заяви відповідача апеляційним судом у зв`язку з необхідністю обґрунтування відповідачем поважних причин неподання відповідних доказів до закінчення судових дебатів у справі».
 
У справі, що переглядається, апеляційний суд скасував додаткове рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні заяви адвоката позивачки про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що з поданих представником позивачки доказів, на які вона посилається як на підставу для підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, випливає, що всі рахунки, оплати та акти (за виключенням останнього - акта наданих послуг від 11 жовтня 2024 року) підписувалися та видавались до дати ухвалення судового рішення
у справі (08 жовтня 2024 року). Водночас обґрунтувань поважності причин неподання доказів понесених судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів представник позивачки не надала.
 
Суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стягуючи з відповідача на користь позивачки судові витрати на правову допомогу, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги, що подана заява представника позивачки про розподіл судових витрат (на правову допомогу) не містить відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів. Отже, сторона позивачки без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, тому в суду згідно з частиною першою статті 246 ЦПК України не було підстав вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позову.
 
Проте суд касаційної інстанції не погоджується із такими висновками апеляційного суду в повній мірі та вважає їх передчасними, оскільки зважаючи на частину восьму статті 141 ЦПК України, відмова у задоволенні заяви сторони з мотивів необхідності обґрунтувати поважність причин неподання відповідних доказів до закінчення судових дебатів у справі (порушення стороною процесуального закону) тягне за собою залишення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу без розгляду, а не відмову в задоволенні заяви по суті (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
від 17 вересня 2025 року у справі № 569/24170/23, провадження № 61-1357св25).
 
Наслідком подання процесуальних заяв поза встановленими строками, згідно зі статтею 126 ЦПК України, є залишення їх без розгляду.
 
Окрім цього, матеріали справи свідчать, що позивачка у позовній заяві про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку участі батька
у вихованні дитини від 13 січня 2023 року (а. с. 1 - 14 т. 1) вказала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у загальному розмірі 13 500,00 грн, які складаються з: підготовки та подачі позовної заяви - 12 000,00 грн, підготовки та подачі клопотання про виклик свідків - 1 500,00 грн, участі у судовому засіданні (орієнтовно) - 4 500,00 грн.
 
До позовної заяви були додані копія договору про надання юридичних послуг
від 16 грудня 2022 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Мітракс» (далі - АО «Мітракс») та ОСОБА_1 , копія рахунку на оплату від 19 грудня
2022 року № 195 на суму 22 500,00 грн копія дубліката квитанції від 29 грудня
2022 року про сплату ОСОБА_1 22 500,00 грн на користь АО «Мітракс», копії ордера та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 98-109
т. 1).
 
Тобто до закінчення судових дебатів у справі сторона позивачки надала відповідні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на певну суму, що у сукупності з іншими доказами, поданими разом з заявою про ухвалення додаткового рішення, давали змогу ухвалити відповідне рішення
у справі, а твердження апеляційного суду про те, що сторона позивачки до закінчення судових дебатів у справі без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат, є помилковим.
 
Доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.
 
За таких обставин не можна вважати, що постанова апеляційного суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
 
У свою чергу згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які суди не дослідили,
а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
 
Тому оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню                                   з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
За таких обставин, оскільки порушення норм процесуального права, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, тому постанова суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню
з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
 
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
 
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц, провадження № 61-39028св18).
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Бабенко Яна Вікторівна , задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник      	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	Г. В. Коломієць      	
 	Р. А. Лідовець      	
 	Ю. В. Черняк