ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 р.	Справа № 520/14203/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання - Колесник О.Е.,
представників сторін: позивача - Носова К.В., відповідача - Ємельяненка М.С., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 03.09.25 року по справі № 520/14203/25
          за позовом            Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ГОЛДЕН"  
          до            Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                    
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ГОЛДЕН» далі по тексту (ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН», позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (далі по тексту – ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України від 14.05.2025:
- № 00227930712 про визначення ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН" грошових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 833 337,5 грн. (у т.ч. податкове зобов`язання - 666 670,0 грн., штрафні санкції -166 667,5 грн.);
- № 00227990712 про застосування до ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН" штрафних санкцій у розмірі 1020,0 грн.
- судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність винесених контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 14.05.2025 № 00227930712 та № 00227990712 (далі – ППР), якими ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» збільшено грошове зобов`язання з ПДВ у розмірі 833 337,5 грн, а також застосовано штрафні санкції у розмірі 1020 грн, оскільки висновок ГУ ДПС у Харківській області про неможливість підтвердження фінансово-господарських відносин позивача із його контрагентом – ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» є таким, що не відповідає дійсності та спростовується наданими до перевірки первинними документами. 
У свою чергу, в Акті перевірки не наведено обставин та фактів, які б підтверджували невикористання ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» придбаних у ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» добрив у власній господарській діяльності, не вказано будь-яких фактичних даних, які б засвідчували відсутність у позивача об`єктивної потреби на укладення договору на придбання добрив, не співпадіння предмету такого договору з напрямком діяльності позивача, що не може вважатись обґрунтованим.
Наголосив, що господарська операція позивача із ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» мала наслідком зміну у структурі активів ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН», що знайшло своє підтвердження у первинних документах, бухгалтерському та податковому обліку позивача.
З приводу застосування до ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» штрафних санкцій за ненадання до перевірки документів, повідомив, що всупереч пункту 85.6 статті 85 ПК України, відповідачем під час перевірки не складались акти про відмову у наданні документів, тобто факт відмови позивача від надання документів – не підтверджений.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 по справі № 520/14203/25 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ГОЛДЕН" (вул. Центральна, буд. 7, с-ще Троїцьке, Лозівський р-н, Харківська обл., 64113, код ЄДРПОУ 35027450) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України від 14.05.2025:
- № 00227930712 про визначення ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН" грошових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 833 337,5 грн (у т.ч. податкове зобов`язання 666 670,0 грн., штрафні санкції 166 667,5 грн.);
- № 00227990712 про застосування до ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН" штрафних санкцій у розмірі 1020,0 грн.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ГОЛДЕН" (вул. Центральна, буд. 7, с-ще Троїцьке, Лозівський р-н, Харківська обл., 64113, код ЄДРПОУ 35027450) сплачений судовий збір у розмірі 10012 (десять тисяч дванадцять) грн. 30 коп.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року по справі № 520/14203/25, відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про прийняття оскаржуваного рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, що в силу положень статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового судового рішення.
Повідомив, що враховуючи не надання платником податків до перевірки, за наявності завідувача складу та підсобних робітників, документів складського обліку, інформації про відповідальну особу яка приймала товар та про кількість прийнятого товару, накладні по яких отримано добрива, Лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей (форма № ВЗСГ-1), відсутність в Актах про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за жовтень 2020 року інформації, зокрема, % діючої речовини, кодів синтетичного обліку, ціни органічних добрив, назви культури (під яку було внесено добрива), у порівнянні на діючу речовину та суми витрат на кожне поле, унеможливлює підтвердити реальність спірних господарських операцій.
Звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що і у наданих до перевірки Актах списання добрив, дорожніх листах трактористів (форма № 68), подорожніх листах вантажного автомобіля (типова форма № 2) відсутня більшість інформації, а саме: час прибуття, час вибуття, кількість годин, звідки взяти вантаж, куди доставити вантаж, кількість їздок з вантажем, відстань, тони, яка б підтверджувала використання добрив. На тильній стороні листів вантажного автомобіля послідовність виконання завдання та результати роботи автомобіля і причепів заповнено з порушеннями заповнення Типової форми № 2, затвердженої наказом Мінтрансу України від 29.12.95 № 488/346, а також відсутні лімітно-забірні картки на отримання паливо-мастильних матеріалів, що має наслідком не підтвердження використання палива за вищенаведеними формами дорожніх листів.
Також, на переконання контролюючого органу, неможливо встановити ким та яким чином здійснювалося транспортування товару від виробника ТОВ «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» (м. Баштанка) до ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» (м. Первомайський), у зв`язку з відсутністю Актів приймання-передачі товарів, Актів виконаних послуг з перевезення. 
До того ж, за даними бухгалтерського обліку ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» (по рахунку 631) відсутні обороти за перевіряємий період за надані послуги ФОП ОСОБА_1 , а саме не відображено взаємовідносини по рахункам 631, 311, 92 та відсутня виплата згідно (форми 1ДФ) ФОП ОСОБА_1 з ознакою доходу 157 (дохід виплачений ФОП).
Зауважив, що контролюючим органо за наслідками перевірки були складені акти про надання документів від 08.04.2025 № 3357/20-40-07-12-05/35027450, від 09.04.2025 № 3403/20-40-07-12-05/35027450, від 10.04.2025 № 3427/20-40-07-12-05/35027450, від 11.04.2025 № 3445/20-40-07-12-05/35027450 та від 14.04.2025 № 3524/20-40-07-12-05/35027450, що спростовує твердження позивача про їх відсутність.
Таким чином, наполягав, що ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» ввело в обіг товари невідомого походження, дійсне джерело походження якого невідоме, що правомірно мало наслідком винесення спірних ППР.
Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Наполягав, що до перевірки були надані всі первинні та розрахункові документи, складені за результатами взаємовідносин позивача із ТОВ «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», первинні та інші документи, що підтверджують подальше використання добрив, придбаних у зазначеного платника податків.
У свою чергу, ані в апеляційній скарзі, ані в Акті перевірки, за висновками якого складені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не наведені факти, які б підтверджували невикористання позивачем придбаних добрив у межах власної господарської діяльності, не наведено будь-яких фактичних даних, які б засвідчували відсутність у нього об`єктивної потреби на укладання договору на придбання добрив, не співпадіння предмету такого договору з напрямом господарської діяльності ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН», фізичну відсутність добрив. 
Щодо відсутності в товарно-транспортних накладних відомостей про вантажно-розвантажувальні операції, зазначив, що наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні містять всі передбачені підпунктом 11.1 п.11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997  № 363 (далі по тексту – Правила № 363), необхідні реквізити, а відтак, не мають дефекту змісту, про який йдеться у Акті перевірки та відзиві на позовну заяву. 
При цьому, не зазначення у товарно-транспортних накладних факультативної (необов`язкової) інформації не тягне за собою втрату такими документами юридичної сили та доказовості.
Позивачем надано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення від 24.11.2025, в яких зазначено, що відсутність лімітно-забірних карток пояснюється тим, що облік виданих та використаних добрив зафіксований у Актах списання добрив, які надавались відповідачу під час проведення перевірки та наявні в матеріалах справи. Вказані Акти, між іншим, містять відомості про обсяг використаних добрив, їх вартість, номер та площу поля, на якому відбулось внесення добрив та підписи осіб, які підтверджують використання добрив.
Переконував, що форма фіксування тієї чи іншої операції для цілей обліку є виключним правом платника податків. Обов`язку проводити відпуск та облік того чи іншого матеріального ресурсу виключно із використанням лімітно-забірних карток діюче законодавство не містить.
Щодо неповноти відомостей у товарно-транспортних накладних та подорожніх листах вказав, що документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, набуття права власності у даному випадку підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.
Представник відповідача в судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник позивача в судових засіданнях підтримав правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Харківській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні податку на додану вартість за жовтень 2020 року за взаємовідносинами з постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо комерційним підприємством Екологія плюс" (код ЄДРПОУ 42771731).
За результатами вказаної перевірки складено акт від 18.04.2025 № 17303/20-40-07-12 05/35027450, яким встановлено порушення ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН":
- абзацу "а" пункту 198.1, абзаців першого і другого пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами і доповненнями), що призвело до завищення податкового кредиту всього у сумі 666670 грн за жовтень 2020 року, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету у сумі 666670 грн;
- пункту 44.6 статті 44 ПК України, в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю, в частині транспортування товару (органічних добрив марки Б в біг-бегах), яке здійснювалося автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 .
На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Харківській області 14.05.2025 прийнято податкові повідомлення-рішення: № 00227930712, яким визначило ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН" грошові зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 833 337,5 грн (у т.ч. податкове зобов`язання - 666 670,0 грн, штрафні санкції - 166 667,5 грн); № 00227990712, яким до ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН" застосовані штрафні санкції у розмірі 1020,0 грн.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з огляду на наявність в матеріалах справи документальних доказів придбання позивачем товару, який в подальшому введений в обіг, вважав безпідставним висновок податкового органу про непідтвердженість походження такого товару. Судом враховано, доказами наданими позивачем та дослідженими судом під час розгляду справи підтверджено факт реальності господарських операцій позивача з контрагентом, а також зміну майнового стану позивача внаслідок таких господарських операцій.
А відтак, суд дійшов висновку, що Головне управління ДПС у Харківській області під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяло без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що зумовлює визнання таких рішень протиправними та їх скасування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України).
За визначенням у підпункті 14.1.36  пункту  14.1  статті  14 ПК України  господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 
Положеннями підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Під постачанням товарів слід розуміти будь-яку передачу права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За визначенням, наведеним у пункті 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Положеннями пункту 187.1. статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно з пунктом 188.1. статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Відповідно до пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
За вимогами пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Згідно із пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У пункті 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
На виконання приписів пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України також встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
На виконання вимог пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
За визначенням, наведеним у пункті 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
За змістом вищенаведених норм ПК України право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом  201.11  статті  201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, для операцій з постачання послуг (товарів) первинним документом, що посвідчує право платника податку - покупця послуг (товарів) на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, яка складена платником податку - продавцем послуг (товарів) за такими операціями окремо на кожне повне (часткове) постачання товарів та/або на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Окрім того, вимоги до підтвердження визначених у податковій звітності даних встановлені також у статті 44 Податкового кодексу України, відповідно до яких платники податків для цілей оподаткування зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу. Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності (пункт 44.2 статті 44 Податкового кодексу України). 
Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХIV (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон № 996-ХIV) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. 
Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХIV первинний документ - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Згідно з вимогами ст. 4 Закону № 996-ХІV, одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
За змістом статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Варто зауважити, що з введенням в дію 03.01.2017 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення адміністративних бар`єрів для експорту послуг» від 03.11.2016 №1724-VІІІ первинний документ лише містить відомості про господарську операцію, однак не підтверджує її.
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
При цьому ПК України та Закон № 996-ХІV не розглядають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХІV первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
При цьому, первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що за відсутності події придбання для використання в оподатковуваних операціях товарів/послуг та, як наслідок, неможливості визначення дати початку їх фактичного використання через відсутність первинних документів, складених відповідно до Закону № 996-ХIV, у платника податку не може виникнути податкове зобов`язання з податку на додану вартість.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
При цьому, у податковому обліку позивача операції з придбання товарів (послуг) та суми податкового кредиту за такими операціями повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та/або його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.
В силу викладеного, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28 жовтня 2019 року по справі №400/2670/18, від 31.01.2020 по справі № 520/10953/18 та від 16 березня 2021 року у справі № 580/2490/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Як зазначив Верховний Суд у справі № 360/3118/21 від 25.07.2023, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ані недоліки первинної документації, ані наявність податкової інформації щодо контрагентів по ланцюгу постачання тощо, самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, за наявності об`єктивних сумнівів щодо реальності господарських операцій, у тому числі, з огляду на дефектність первинних документів, наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі ж надання контролюючим органом доказів, які у сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегією суддів встановлено, що підставами для висновку відповідача про завищення податкового кредиту за жовтень 2020 року за наслідками вчиненої господарської операції із ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» слугували наступні твердження:
- 21.02.2022 прийнято рішення № 58780 про відповідність ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» критеріям ризиковості платника податку;
- у товарно-транспортних накладних не заповнено розділ про вантажно-розвантажувальні операції;
- до перевірки не надано договір на перевезення вантажу між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН»; акт приймання-передачі товарів від ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» на адресу ФОП ОСОБА_1 з метою перевезення товару від пункту навантаження : м. Баштанка, вул. Заводська, буд. 6-А, склад К-1 до пункту розвантаження: Харківська обл., м. Первомайськ, вул. Залізнична, буд. 1-А; акт виконаних послуг з перевезення ФОП ОСОБА_1 ;
- у наданих до перевірки актах списання відсутні лімітно-забірні картки на відпуск продукції;
- у наданих до перевірки актах про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за жовтень 2020 року відсутня більшість інформації : % діючої речовини, кодів синтетичного обліку, ціни органічних добрив, відсутня назва культури (під яку було внесено добрива), у порівнянні на діючу речовину, та сума витрат на кожне поле;
- дорожні листи заповнені з порушенням Типової форми № 2, затвердженої наказом Мінтрансу України від 29.12.1995 № 488/346;
- не надано документів складського обліку, інформацію про відповідальну особу, яка приймала товар та про кількість прийнятого товару. 
Щодо правомірності визначення позивачем суми податкового кредиту у розмірі 666670 грн за жовтень 2020 року по взаємовідносинах із ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, 9 жовтня 2020 року між ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН», як Покупцем, та ТОВ «ВИРОБНИЧО КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», як Постачальником, укладений Договір поставки № 20/09-10.
За умовами Договору поставки № 20/09-10, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця органічне добриво марки Б-компост (надалі за текстом - Товар), а Покупець прийняти Товар та оплатити його вартість не умовах та в порядку, передбачених цим Договором (п. 1.1 Договору поставки № 20/09-10). 
Найменування, кількість, номенклатура і вартість Товару, що поставляється визначаються і вказуються Сторонами у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.1 Договору поставки № 20/09-10). 
Ціна на Товар є договірною ціною між Постачальником і Покупцем з урахуванням ПДВ і вказується у Специфікаціях. Товар постачається Партіями (п. 3.1 Договору поставки № 20/09-10).
Відповідно до п. 3.3 Договору Покупець сплачує Постачальнику 20% вартості Товару визначеної Сторонами у відповідній Специфікації протягом 5 календарних днів з моменту підписання Сторонами Специфікації.
Остаточний розрахунок через 180 днів після останнього отримання Товару. Постачання Товару здійснюється на умовах (Інкотермс 2000) склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв та/або м. Баштанка, вул. Заводська, 6-А, склад К-1 (п. 4.1 Договору поставки № 20/09-10).
09 жовтня 2020 року Сторони уклали Додаток №1 до Договору поставки № 20/09-10 - Специфікацію № 1, в якій погодили наступне: назва Товару «Органічні добрива марки Б в біг-бегах»; загальна кількість - 666,67 т.; загальна вартість Товару, що поставляється - 4 000 020,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 666 670,0 грн.); Товар поставляється у біг-бегах.
Фактична поставка Товару відбувалась партіями:
- 12.10.2020 у кількості 133,89 т. на загальну суму 803 340,0 грн (у т.ч. ПДВ - 133 890,0 грн), що підтверджується: 
- видатковою накладною від 12.10.2020 № 314;
- товарно-транспортними накладними від 12.10.2020 № 10 - № 16;
- податковою накладною від 12.10.2020 № 224 на суму 803 340,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 133 890,0 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН за № 9272386573;
- 15.10.2020 у кількості 132,97 т. на загальну суму 797 820,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 132 970,0 грн), що підтверджується: 
- видатковою накладною від 15.10.2020 № 316;
- товарно-транспортними накладними від 15.10.2020 № 17 - № 23;
- податковою накладною від 15.10.2020 № 225 на суму 797 820,0 грн. (у т.ч. ПДВ  - 132 970,0 грн), яка зареєстрована в ЄРПН за № 9272493769;
- 17.10.2020 у кількості 133,6 т. на загальну суму 801 600,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 133 600,0 грн), що підтверджується: 
- видатковою накладною від 12.10.2020 № 324;
- товарно-транспортними накладними від 17.10.2020 № 23 - № 29;
- податковою накладною від 17.10.2020 № 226 на суму 801 600,0 грн (у т.ч. ПДВ - 133 600,0 грн), яка зареєстрована в ЄРПН за № 9272490713;
- 19.10.2020 у кількості 132,42 т. на загальну суму 794 520,0 грн (у т.ч. ПДВ - 132 420,0 грн), що підтверджується: 
- видатковою накладною від 19.10.2020 № 330;
- товарно-транспортними накладними від 19.10.2020 № 29 - № 34;
- податковою накладною від 19.10.2020 № 227 на суму 794 520,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 132 420,0 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН за № 9272485697;
- 21.10.2020 у кількості 133,79 т. на загальну суму 802 740,0 грн (у т.ч. ПДВ - 133 790,0 грн), що підтверджується: 
- видатковою накладною від 21.10.2020 № 362;
- товарно-транспортними накладними від 21.10.2020 № 36 - № 41;
- податковою накладною від 21.10.2020 № 228 на суму 802 740,0 грн (у т.ч. ПДВ - 133 790,0 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН за № 9273055357.
Оплата за поставлений товар проведена платіжними дорученнями: від 23.10.2020 № 100957 на суму 380 000,0 грн; від 03.09.2021 № 105038 на суму 1 000 000,0 грн; від 25.01.2022 № 107366 на суму 1 500 000,0 грн; від 27.01.2022 № 107367 на суму 1 120 0220,0 грн.
Якість придбаного товару підтверджується наданими Постачальником Сертифікатом якості продукції, Протоколом випробувань № 0678-Р від 23.12.2019.
Придбання добрив відображено у бухгалтерському обліку позивача на субрахунках 208 «Товари сільськогосподарського призначення», 311 «Поточні рахунки в національній валюті», 631 «Розрахунки із вітчизняними постачальниками».
Придбані у ТОВ «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» добрива внесені позивачем протягом 12-22 жовтня 2020 року на земельні ділянки загальною площею 340,84 га, з якої на площу 126,88 га під урожай 2021 року пшениці озимої поверх посіву як підкормка та на площу 213,96 га на ґрунт перед пахотою. У середньому внесено по 2 т. добрив на 1 га посівної площі. 
Вказаний норматив витрат добрив визначений наказом ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» від 09.10.2020 № 09/101.
Внесення добрив відбувалося з 12 по 22 жовтня 2020 року із залученням власних транспортних засобів позивача та спеціального обладнання до них: трактору колісного МТЗ-82 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та розкидувача мінеральних добрив МВД-1000 - операції з внесення добрив; трактору колісного МТЗ-82 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та фронтального навантажувача - операції із навантаження/розвантаження добрив; вантажного автомобіля МАЗ-5334 (державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ) - операції з перевезення зі складу на поля.
Площа, на яку внесені добрива, витрати добрив та палива, при їх внесенні, відображені у відповідних дорожніх листах трактора від 12-13.10.2020, 15-22.10.2020.
Використання, придбаних у ТОВ «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» добрив, підтверджується Актами від 30.10.2020 № 1, № 2 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за жовтень 2020 року (затверджений Директором ТОВ «АГРО ГОЛДЕН») та Актами списання від 12.10.2020 №1146405, від 13.10.2020 № 1147647, від 15.10.2020 № 1147651, від 16.10.2020 № 1147652, від 17.10.2020 № 1147946, № 1147950, № 1147954, від 18.10.2020 №  1147955, №1147963, від 19.10.2020 № 1147968, № 1147970, від 20.10.2020 № 1147971, № 1147973, від 21.10.2020 № 1147978, від 22.10.2020 № 1147982.
За наслідками вчиненої господарської операції ТОВ «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» склало на адресу ТОВ «АГРО ГОЛДЕН» податкові накладні від 12.10.2020 № 224, від 15.10.2020 № 225, від 17.10.2020 № 226, від 19.10.2020 № 227, від 21.10.2020 № 228, які були зареєстровані контролюючим органом.
Таким чином, дослідивши та проаналізувавши подані позивачем документи у їх сукупності, слід дійти висновку, що зазначені первинні та інші документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Крім того, з наявних матеріалів справи чітко прослідковується рух активів позивача, який є основною умовою для виникнення права на бюджетне відшкодування.
Також, колегія суддів враховує, що копії долучених до матеріалів справи первинних документів бухгалтерського обліку та розрахункових документів, які надавались контролюючого органу до перевірки, не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Надаючи оцінку доводам контролюючого органу щодо ризиковості контрагента позивача, а саме ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача, як платника податку, або можливої фіктивності його безпосереднього контрагента (вироку по кримінальній справі щодо контрагента позивача, в якому досліджувались господарські операції позивача із зазначеним контрагентом, рішень з обґрунтуванням причин віднесення вказаного контрагента до ризикового), не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «АГРО ГОЛДЕН» спірної операції за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.
Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів, не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Слід зауважити, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом, при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.
Крім того, за правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 30 січня 2018 року у справі № 2а-5883/12/2670, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.
Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб за відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України").
Отже, віднесення підприємств по «ланцюгу постачання» до переліку ризикових платників стосується не позивача, а його контрагента та не може бути безумовним свідченням нереальності господарської операції, яка є предметом доказування.
До того ж, ані в акті перевірки, ані у апеляційній скарзі контролюючим органом не зазначено конкретні причини (фактичні підстави) визнання постачальника ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» "ризиковим", а лише констатовано відповідність платника пункту 8 Критеріїв ризиковості платника. Відповідачем не надано до матеріалів справи будь-якої податкової інформації, на підставі якої виносилось рішення про "ризиковість", не наведено які саме господарські операції та з якими саме суб`єктами господарювання є ризиковими, дані таких контрагентів, операцій, періоду, суми тощо, хто саме задіяний у проведенні ризикових операцій (постачальник або його контрагент).
Більше того, посилаючись на ризиковість контрагентів позивача, відповідач  на підтвердження своїх доводів, не надає ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції рішення про внесення ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» до реєстру ризикових.
Надаючи оцінку викладеним у Акті перевірки доводам про певні недоліки у заповненні первинних документів, зокрема, товарно-транспортних накладних, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 (далі – Правила № 363), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з пунктом 8.26 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.
Підпунктом 11.1 пункту 11 Правил № 363 визначено, що товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.
Згідно із пунктом 11.4 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).
Аналіз наведених положень свідчить, що оформлення товарно-транспортних накладних у відповідній кількості примірників здійснюється саме вантажовідправником.
Беручи до уваги те, що вантажовідправником товару виступав контрагент позивача, яким і виписувались товарно-транспортні накладні, ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» не може нести відповідальність за недоліки заповнення таких товарно-транспортних накладних. 
При цьому, фактична наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати єдиною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю.
Таким чином, окремі недоліки у оформленні первинних документів не можуть свідчити про відсутність самого факту перевезення придбаних позивачем ТМЦ, та не є беззаперечним свідченням фіктивності господарської операції.
Беручи до уваги, що спірні товарно-транспортні накладні надані на підтвердження факту транспортування придбаного позивачем товару, з вартості якого сформовано податковий кредит, а не для підтвердження вартості використаних транспортних ресурсів, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, колегія суддів дійшла висновку, що вказані в акті перевірки окремі недоліки у заповненні таких документів не спростовують факту доставки ТМЦ,  а тому не є достатньою підставою для невизнання реальності господарських операцій.
Подібні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 по справі № 804/4787/16, в якій останній виснувався, що товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. 
У постанові Верховного Суду від 05.01.2021 у справі № 820/1124/17 зазначено, що посилання контролюючого органу на наявність недоліків у заповненні товарно-транспортних накладних, по взаємовідносинах з контрагентами, як підставу для невизнання реальності господарських операцій, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відхилили, оскільки незазначення в товарно-транспортних певної інформації, зокрема щодо проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, не може свідчити про відсутність самого факту перевезення придбаних позивачем ТМЦ. Крім того, документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування ПДВ не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.
З приводу відсутності у деяких подорожніх листах, які складались при перевезенні добрив, часу початку роботи та часу її завершення, суд апеляційної інстанції враховує, що дорожні листи тракторів, якими вносились добрива, містять і час початку роботи, і час її закінчення, і номер полів і їх площу, а тому не зазначення такої інформації у вказаних документах не свідчить про відсутність факту використання таких добрив ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН».
Так само, на переконання колегії суддів, не складення лімітно-забірних карток на добрива, жодним чином не спростовує реальність вчиненої сторонами господарської операції, оскільки наявні в матеріалах справи Акти списання добрив, які надавались відповідачу під час проведення перевірки, у повному обсязі підтверджують облік виданих та використаних добрив, та містять відомості про обсяг використаних добрив, їх вартість, номер та площу поля на якому відбулось внесення добрив та підписи осіб, які підтверджують використання добрив. 
Як доречно зауважив позивач, форма фіксування тієї чи іншої операції для цілей обліку є виключним правом платника податків. Обов`язку проводити відпуск та облік того чи іншого матеріального ресурсу виключно із використанням лімітно-забірних карток діюче законодавство не містить (висновок Верховного Суду у постанові від 10 червня 2019 року у справі № 804/5840/16).
Враховуючи те, що предметом спірної поставки були добрива, які зі складу постачальника могли одразу бути переміщені та використані на полі, без їх розміщення у складі, покликання контролюючого органу на те, що позивачем до перевірки не надано складських документів, є неприйнятним.
До того ж, контролюючим органом не спростовано твердження платника податку про те, що саме на підставі товарно-транспортних накладних та видаткових накладних відбулось оприбуткування придбаних добрив та їх подальше відображення у складському обліку позивача, а тому відсутність складських документів жодних чином не впливає на предметність спірної господарської операції.
На переконання колегії суддів, відсутність документів за наслідками вчинення господарської операції позивача із ФОП ОСОБА_1 жодним чином не спростовує наявність у ТОВ "АГРО-ГОЛДЕН" права на формування податкового кредиту із ТОВ "ВКП "ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС", реальність здійснення господарської операції із яким підтверджується відповідним договором, платіжними інструкціями, актами списання добрив, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними та податковими накладними, що надавались до перевірки.
Крім того, у спірних правовідносинах податковий кредит за жовтень 2020 року не був сформований за наслідками господарських операцій позивача із ФОП ОСОБА_1 , які взагалі не були предметом перевірки. 
Колегія суддів зауважує, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. 
Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При розгляді даної справи колегія суддів також враховує, що податкові накладні по господарських операціях з придбання позивачем товарів були зареєстровані в ЄРПН, а в акті перевірки зауважень до їх оформлення не зазначено та судом не встановлено.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в акті перевірки висновки відповідача, покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу щодо нереальності розглядуваних господарських операції та не підтверджуються належними доказами.
За встановлених обставин суд апеляційної інстанції вважає правомірним формування позивачем суми податкового кредиту у розмірі 666670 грн за жовтень 2020 рік, внаслідок господарської операції із ТОВ «ВКП «ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», яка повністю підтверджена відповідними первинними документами, набутими у зв`язку із купівлею та поставкою товарів, а висновки про порушення позивачем вимог абзацу "а" пункту 198.1, абзаців першого і другого пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4 статті 200 ПК України такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 14.05.2025 № 00227990712, яким до ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» застосовані штрафні санкції на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК України у розмірі 1020,0 грн, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Згідно із пунктом 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Всупереч наведеному, надані контролюючим органом акти про надання документів для проведення перевірки не в повному обсязі від 08.04.2025, від 09.04.2025, від 10.04.2025, від 11.04.2025, від 14.04.2025 не фіксують відмову позивача надати посадовій (службовій) особі контролюючого органу копії документів протягом всього строку проведення перевірки (з 07.04.2025 по до 18.04.2025).
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність акту, який засвідчує факт відмови надати первинні документи, свідчить про неповноту та необ`єктивність перевірки, здійсненої посадовими особами податкового органу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14.05.2025 №00227930712 та № 00227990712, якими ТОВ «АГРО-ГОЛДЕН» збільшено грошове зобов`язання з ПДВ у розмірі 833 337,5 грн, а також застосовано штрафні санкції у сумі 1020 грн, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ПК України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України, отже, наявні підстави для їх скасування, що зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 по справі № 520/14203/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено та підписано 03.12.2025 року