Справа № 473/6691/25

РІШЕННЯ
іменем України

"11" лютого 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого – судді Булкат М.С.,
за участю секретаря судового засідання Багрін І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 27 жовтня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачем Договір про надання споживчого кредиту №7209568.
Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 12 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів, який зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі знижена процентна ставка 1,692 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом строку кредитування (у разі повної сплати позичальницею до 26 листопада 2023 року або протягом трьох днів, що слідують за вказаною датою, першого платежу згідно графіку платежів або здійснення часткового дострокового повернення кредиту), а в інших випадках проценти підлягають до нарахування за ставкою 1,99 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.
У позовній заяві позивач також вказує, що ним нараховано відсотки за 88 днів (26.07.2024-21.10.2024) в межах строку договору, зазначеного у п.1.4 договору, відповідно до наступного: 9 600 гривень*1,99%= 191,04 грн. х 88 календарних днів = 16 811,52 гривень.
Відповідно до рішення №251124/1 Єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024, змінено найменування Товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.12.2024 , ТзОВ « Фінансова компанія « Фінтраст Капітал» зареєстроване як фінансова установа, яка надає інші фінансові послуги, інші види грошового посередництва, фінансовий лізинг, інші види кредитування.
25 липня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Договір факторингу №25.07/24-Ф, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 7209568 від 27 жовтня 2023 року.
У період з 27.10.2023 по 24.07.2024 Відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 8967,00 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 2400,00 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 6567,00 грн. 
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 26 411,52 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом – 9 600 грн;
- заборгованість за процентами нарахованими Позивачем за 88 календарних днів – 16 811,52 грн. 
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.
03 лютого 2026 року на адресу суду надійшла заява від відповідача, в якій він просить здійснювати розгляд даної справи за його відсутності. У поданій заяві відповідач зазначив, що не має можливості особисто брати участь у судових засіданнях у зв`язку з проходженням військової служби за контрактом у місті Запоріжжі.
На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано витяг із послужного списку, з якого вбачається, що він є діючим військовослужбовцем та проходить військову службу з 27 листопада 2015 року і по теперішній час. Таким чином, відповідач фактично позбавлений можливості з`явитися до суду особисто та реалізувати своє право на участь у судовому розгляді, у зв`язку з чим просить суд розглянути справу без його участі.
11 лютого 2026 року до суду надійшла заява від відповідача, в якій він повідомив про часткове визнання позовних вимог, а саме — в частині стягнення тіла кредиту.
В судове засідання представник позивача Столітній М.М. не з`явився, проте в матеріалах справи, а саме в позовній заяві просив провести розгляд без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд без його участі.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 27 жовтня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачем Договір про надання споживчого кредиту №7209568.
Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 12 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів, який зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі знижена процентна ставка 1,692 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом строку кредитування (у разі повної сплати позичальницею до 26 листопада 2023 року або протягом трьох днів, що слідують за вказаною датою, першого платежу згідно графіку платежів або здійснення часткового дострокового повернення кредиту), а в інших випадках проценти підлягають до нарахування за ставкою 1,99 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.
25 липня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Договір факторингу №25.07/24-Ф, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 7209568 від 27 жовтня 2023 року.
У період з 27.10.2023 по 24.07.2024 Відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 8967,00 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 2400,00 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 6567,00 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. 
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Таким чином,  ОСОБА_1 набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «Авентус Україна».
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) вона не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. 
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). 
За встановленого, з укладенням 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (на цей час - «ФК «Фінтраст Капітал») Договору факторингу №27.05/24-Ф, права та обов`язки первісного кредитора за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №7209568 від 01 жовтня 2023року, перейшли до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». 
Суд встановив, що ТОВ «Авентус Україна» перерахувало кредитні кошти у розмірі 12 000 грн на зазначену у п. 2.1 кредитного договору банківську картку позичальника, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» від 09 серпня 2024 року (а. с. 37-40(№ 18)).
Також з матеріалів справи вбачається, що позичальника свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав (докази протилежного в матеріалах справи відсутні), у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 26 411,52 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом – 9 600 грн;
- заборгованість за процентами нарахованими Позивачем за 88 календарних днів – 16 811,52 грн. 
Вказана заборгованість нарахована у повній відповідності до умов кредитного договору. Проценти нараховані в межах встановленого строку кредитування та за узгодженою в кредитному договорі процентною ставкою.
Однак, суд в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відсотків за договором № 7209568 про надання кредиту від 27 жовтня 2023 року суд не погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до витягу з послужного списку капітана ОСОБА_1 , встановлено, що він 26 грудня 2015 року прийняв Військову присягу, а 27 листопада 2015 року був призваний на військову службу через ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вказаної дати він розпочав проходження строкової військової служби на посаді стрільця.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 27 жовтня 2023 року по 21 жовтня 2024 року, тобто на момент укладення кредитного договору, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника командира 2-ї патрульної роти по роботі з особовим складом патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом НПдОТрУ № 44 о/с від 18 липня 2023 року.
У подальшому, з 24 травня 2024 року, він був призначений на посаду офіцера групи з особовим складом секції персоналу, про що свідчать відповідні відомості з послужного списку.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та має право на пільги, встановлені законодавством для учасників бойових дій, що підтверджується відповідним витягом з уповноважених документів.
Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року.
За змістом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Аналіз ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у п. 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Разом з цим, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) Закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц.
Крім того, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває.
З урахуванням сформованої та послідовної практики Верховного Суду, а також правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 листопада 2025 у справі № 754/947/22, документи, що підтверджують проходження особою військової служби, зокрема довідка з місця служби, військовий квиток, витяги з наказів командування, а також інші офіційні документи, видані уповноваженими органами, можуть визнаватися належними та допустимими доказами перебування особи у складі Збройних Сил України в період дії воєнного стану.
Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі наголосила, що сам факт перебування особи на військовій службі під час воєнного стану є юридично значущою обставиною, яка підлягає врахуванню судом при вирішенні процесуальних та матеріально-правових питань. Разом із тим Суд підкреслив, що жоден окремий доказ не має наперед встановленої сили, а тому довідка з військової частини чи військовий квиток не можуть оцінюватися ізольовано або формально.
Суд зобов`язаний здійснювати всебічну, повну та об`єктивну оцінку таких доказів у їх сукупності з іншими матеріалами справи, з урахуванням часу їх видачі, змісту, обсягу відомостей, що в них містяться, їх узгодженості між собою, а також з урахуванням конкретних обставин справи та принципів змагальності, справедливості й розумності. Такий підхід, за висновком Великої Палати, забезпечує баланс між процесуальною економією, правом особи на доступ до правосуддя та необхідністю належного захисту прав і законних інтересів військовослужбовців у період виконання ними конституційного обов`язку щодо захисту держави.
Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі № 754/947/22 має системний та орієнтуючий характер для судів усіх інстанцій і підлягає обов`язковому врахуванню при вирішенні спорів, у яких встановлення факту проходження військової служби в умовах воєнного стану має істотне юридичне значення.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, не повинні були нараховуватися проценти за кредитними договорами, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За таких обставин, немає підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, з огляду на викладене з відповідача на користь позивача належить до стягнення заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 9 600 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 880( задоволення позовних вимог) грн судового збору.
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного.
Дійсно, відповідно до вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 10 грудня 2024 року №10/12-2024, укладеного між позивачем та адвокатом Столітнім М.М., з додатками, що містять перелік, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: зустріч Адвоката та Клієнта, надання Адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства вартістю в 440 грн за 0,5 год. роботи; дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи вартістю в 840 грн за 1 год. роботи; аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства вартістю в 440 грн за 0,5 год. роботи; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом вартістю в 840 грн за 1 год. роботи; письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів вартістю в 840 грн за 1 год. роботи; Проведення Адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складення, оформлення та направлення адвокатських запитів вартістю в 840 грн за 1 год. роботи; Складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7209568 від 27.10.2023 року, укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та  ОСОБА_1 до суду: Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області вартістю в 1640 грн за 2 год. роботи; Складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи) вартістю в 840 грн за 1 год. роботи; Складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів вартістю в 1640 грн за 2 год. роботи; Представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою КЛІЄНТА про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7209568 від 27.10.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та  ОСОБА_1 , в тому числі участь у судових засіданнях вартістю в 1640 грн за 2 год. роботи. Загальна сума витрат 10 000 гривень.
Проте, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
Водночас є сумнівними з точки зору розумності тривалість оформлення адвокатом позовної заяви та додатків до позовної заяви, підготовка та направлення адвокатського запиту у 3 години, складання позовної заяви у стандартній справі незначної складності тривалістю у 4 години; витрати адвоката на підготовку до судових засідань та участь адвоката в судових засіданнях за умови, що справа розглядалася без його участі. 
Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 2 500 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (03150, м. Київ, вул. набережна-Корчуватська, буд. 27, приміщ. 2, код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №7209568 від 27 жовтня 2023 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 9 600 гривень; а також 3 380 гривень судових витрат (судовий збір та правнича допомога). 
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Суддя: М. С. Булкат