ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4328/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року (суддя Кисіль Р.В.) в адміністративній справі
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Запорізькій області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 04.03.2025 № 0270283-2411-0829-UA23060070000082704.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності: 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області 04.03.2025 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0270283-2411-0829-UA23060070000082704 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту нежитлової нерухомості, за 2024 рік. 
Позивач вважає таке рішення протиправним, адже вказане майно належить до будівель ринків, а тому не є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 266.2.2 «е» п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що умова податкової пільги на ринках може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу, що утворені на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці та зареєстровані в установленому порядку.
Суд першої інстанції вказав, що наявними в матеріалах справи копіями: договору дарування від 01.12.1997, свідоцтва № 1720 про право власності на 1/2 частину будівлі ринку від 17.11.1997, витягу з реєстру прав на нерухоме майно та державного Акту на право постійного користування землею для функціонування продовольчого ринку по АДРЕСА_1 підтверджено, що об`єктом нежитлової нерухомості, на який нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, є саме будівля ринку загальною площею 1 077,4 кв.м.
Вищезазначені фактичні обставини були предметом розгляду у справах № 280/4738/18, № 280/3654/19, № 280/8855/24, в яких брали участь позивачка та відповідач, а тому є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню.
Надаючи оцінку правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що за приписами статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. 
Згідно з пунктом «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 згаданої статті Кодексу не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості – будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. 
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу 1230 «Будівлі торгівельні» відносить до різних підкласів «Торгові центри, універмаги, магазини» (підклас 1230.1) та «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків» (підклас 1230.2). 
Відповідно до пункту 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 року № 57/188/84/105, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 року за № 288/6576, ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.
Верховний Суд у постанові від 21.12.2022 у справі № 520/4333/2020, вирішуючи спір щодо пільгового оподаткування за підпунктом 266.2.2 «е» пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, вказав, що об`єкт оподаткування, який, класифікується у підкласі «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків» (підклас 1230.2), проте територіально розташований поза межами будь-яких ринків, не може бути ідентифікованим як об`єкт нерухомості, на який поширюється дія податкової пільги в значенні «на ринках».
Умова податкової пільги «на ринках» може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання, що утворені та зареєстровані в установленому порядку як ринки і належать до категорій суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу.
Враховуючи наведені норми законодавства та висновки суду касаційної інстанції, колегія суддів доходить висновку, що для застосування податкової пільги відповідно до пп. 266.2.2 «е» п. 266.2 ст. 266 ПК України має існувати сукупність таких умов: об`єкт оподаткування класифікується у підкласі «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків» (підклас 1230.2); такий об`єкт має бути розташований в межах існуючих ринків. 
Окремою та самостійною умовою, натомість, може бути належність об`єктів нерухомості на праві власності суб`єктам господарювання, що утворені та зареєстровані в установленому порядку як ринки і належать до категорій суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу. 
Не є оспорюваною та обставина, що позивач належить до суб`єктів малого та середнього бізнесу.
В якості доказів щодо поширення на ОСОБА_1 пільги, встановленої пп. 266.2.2 «е» п. 266.2 ст. 266 ПК України, позивачем надано до суду: Державний акт на право постійного користування землею 0,5237 га для функціонування продовольчого ринку по АДРЕСА_1 ; витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно – будівлю ринку загальною площею 1 077,4 кв.м., площа земельної ділянки 6 427 кв.м.; Договір від 01.12.1997 дарування частини будівлі ринку по АДРЕСА_1 з Реєстраційним посвідченням від 02.12.1997 та Свідоцтвом про право власності на вказаний об`єкт № 1720.
За висновком суду апеляційної інстанції, наведені документи в повній мірі підтверджують, що об`єкт нерухомості є об`єктом ринку та розташований в межах існуючого ринку.
Доказів того, що органом місцевого самоврядування змінено цільове призначення земельної ділянки, на якій знаходиться названий об`єкт оподаткування, відповідачем не надано.
Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте неправомірно.
Надані апелянтом пояснення та докази такий висновок не спростовують. 
Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року в адміністративній справі № 280/4328/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 06 січня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 06 січня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров