Номер провадження: 22-ц/813/62/25 
Справа № 496/4814/18
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 року м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
переглянувши справу №496/4814/18 за позовом ОСОБА_1 в особі правонаступника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року у складі судді Галич О.П., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 16 листопада 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що дочка ОСОБА_4 (у шлюбі Кісіль) уклала 06 лютого 1993 року шлюб з ОСОБА_3 ; у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період шлюбу ОСОБА_3 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,100 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», кадастровий номер 5121084200:02:001:0429, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №915614 від 10 липня 2001 року. Рішенням виконкому Нерубайської сільської ради №382 від 11 червня 2007 року адресу вказаної земельної ділянки змінено з АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 у 2007 році вирішив побудувати на земельній ділянці житловий будинок, проте достатніх грошових коштів не мав. ОСОБА_1 мав на рахунку в банку грошові кошти, які погодився надати ОСОБА_3 на будівництво під умовою, що після завершення будівництва будинок буде оформлений на онука ОСОБА_5 . Будівництво будинку розпочато у березні 2007 року. На вимогу ОСОБА_1 23 серпня 2008 року ОСОБА_3 написав розписку на підтвердження взяття коштів в сумі 350000,00 доларів США на будівництво будинку в с. Нерубайське з подальшим переоформленням будинку на онука позивача ОСОБА_5 . Будівництво будинку завершено в кінці 2008 року, куплено меблі, побутову техніку, обладнання. 29 грудня 2008 року виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами. З моменту завершення будівництва будинку ОСОБА_1 почав неодноразово вимагати від ОСОБА_3 переоформлення будинку на ОСОБА_6 , який є онуком позивача та сином відповідача, проте ОСОБА_3 обіцяне не виконав.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2015 року у справі №496/1212/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. В суді розглядається справа №496/4058/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
ОСОБА_3 04 жовтня 2018 року склав заповіт на користь сина ОСОБА_5 , якому заповівів будинок. ОСОБА_1 не вважає складання заповіту переоформленням будинку на онука. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що між ним та ОСОБА_3 були відносини будівельного підряду, що відповідач ОСОБА_3 збагатився за рахунок позивача, побудувавши за надані кошти будинок та не виконавши зобов`язання щодо переоформлення будинку на ОСОБА_5 . 
Позивач ОСОБА_1 просив: 
стягнути з відповідача ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в національній валюті в гривнях у розмірі, еквівалентному 350000,00 доларів США на день винесення рішення суду;
стягнути судові витрати (т.1 а.с.2-8). 
Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2018 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.82).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 372 кв.м, житловою площею 264,10 кв.м, реєстраційний номер майна 26010315, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.83-85).
Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що ніяких відносин щодо будівельного підряду між сторонами не могло існувати, так як відповідач будував житло не для ОСОБА_1 , а для своєї сім`ї. Між сторонами були відносини тестя та зятя, за якими перший надавав допомогу другому безвідплатно на будівництво будинку для сім`ї, який став об`єктом спільної власності відповідача та дочки позивача як подружжя з правом користування будинком для дітей подружжя. Вимога переоформити будинок на онука у ОСОБА_1 виникла лише незадовго до написання розписки, а не на початку будівництва. Текст розписки складав позивач. Всі фінансові вливання у будівництво ОСОБА_1 робилися добровільно, повернення грошей їх надавачу (позивачу) з боку отримувача (відповідача) у будь-якому вигляді та строки не обумовлювалося. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України вимоги про повернення коштів не підлягають задоволенню. Крім того, будівництво будинку було закінчене 28 грудня 2008 року, за доводами позивача про ухилення відповідача від переоформлення будинку на онука йому стало ясно з початку 2009 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності для позивача слід відраховувати з першого ж ухилення відповідача від виконання відповідної вимоги позивача, відтак, строк позовної давності сплив ще у 2012 році. Побудований будинок став спільною сумісною власністю подружжя, проте позивач чомусь зазначає, що саме відповідач ОСОБА_3 збагатився в односторонньому порядку та вимагає стягнути грошові кошти тільки з відповідача, звільняючи тим самим свою дочку ОСОБА_2 , яка є співвласником будинку, від будь-якого обов`язку щодо грошей.
На розгляді Біляївського районного суду Одеської області одночасно перебуває дві цивільні справи, обґрунтовані розпискою від 23 серпня 2008 року: 1) справа №496/4058/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_2 права власності на весь новозбудований будинок; 2) справа №496/4814/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 350000,00 доларів США як майна, набутого без достатньої правової підстави. Була ще й третя справа №496/1566/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 350000,00 доларів США за договором позики на підставі все тієї ж розписки від 23 серпня 2008 року; справа закінчилась залишенням без розгляду. 
Таким чином, надавши ОСОБА_3 у добровільному порядку спонсорську допомогу на будівництво будинку для його сім`ї без обумовлення в розписці від 23 серпня 2008 року обов`язків з боку отримувача коштів про їх повернення, після використання ОСОБА_3 отриманих коштів за цільовим призначенням ОСОБА_1 і його дочка ОСОБА_2 під різними приводами пробують позбавити ОСОБА_3 його частки у спільному майні подружжя, ґрунтуючи свої вимоги одною й тою ж розпискою, по різному трактуючи її зміст (т.1 а.с.95-97).
Третя особа ОСОБА_2 підтримала ОСОБА_1 .
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові коти в сумі 8573810,00 грн., що на день винесення рішення по курсу НБУ еквівалентно 350000,00 доларів США; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 9162,40 грн. (т.1 а.с.162-170).
Висновок суду мотивовано тим, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, оскільки позивач надавав кошти, за які відповідач здійснював будівництво нового житлового будинку для свого сина (онука позивача), а не для себе, та сторони домовилися зареєструвати право власності на вказаний будинок на онука позивача. Новозбудований житловий будинок відповідач зареєстрував на своє ім`я, відтак в силу положень статті 1212 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих ним грошових коштів. Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Позивачем не порушено строк позовної давності, доводи відповідача про пропуск строку позовної давності не знайшли свого підтвердження, так як складена відповідачем розписка не містить строку повернення коштів (строку виконання зобов`язання), а тому строк виконання зобов`язання слід обчислювати з часу звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів, а саме з 16 листопада 2019 року. В судовому засіданні сторони підтвердили, що з моменту завершення будівництва житлового будинку, позивач неодноразово в усному порядку вимагав від відповідача переоформлення будинку на онука, на що отримував від відповідача обіцянки. Відповідач склав 04 жовтня 2018 року заповіт на користь онука позивача, що свідчить про визнання ним свого обов`язку щодо переоформлення будинку. За таких обставин, позивачем строк позовної давності не пропущений. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.174-179).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення полягає у неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права. Надавши ОСОБА_3 у добровільному порядку спонсорську допомогу на будівництво будинку для його сім`ї без обумовлення в розписці від 23 серпня 2008 року обов`язків з боку отримувача коштів про їх повернення, після використання ОСОБА_3 отриманих коштів за цільовим призначенням ОСОБА_1 і його дочка ОСОБА_2 під різними приводами пробують позбавити ОСОБА_3 його частки у спільному майні подружжя, ґрунтуючи свої вимоги одною й тою ж розпискою, по різному трактуючи її зміст. Написання ОСОБА_3 заповіту не може тлумачитися як визнання ним позовних вимог ОСОБА_1 про повернення боргу. Зобов`язання з боку ОСОБА_3 переоформити право власності на будинок на свого сина (онука позивач) після закінчення будівництва, носило чисто декларативний характер, оскільки один із подружжя не може одноосібно розпоряджатися майном, яке належить подружжю, кінцевих строків такого переоформлення в розписці не зазначеною. Відповідальність для ОСОБА_3 у вигляді повернення отриманих за розпискою грошей їх надавачу у разі невиконання наміру переоформити будинок на свого сина для набувача коштів у розписці не передбачається. 
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив щодо змісту і вимог апеляційної скарги, підтримав обґрунтування, що викладене у позові. Відповідач набув майно (грошові кошти) позивача безпідставно і зобов`язаний повернути потерпілому це майно. Склавши заповіт 04 жовтня 2018 року на користь онука (сина відповідача), ОСОБА_3 тим самим визнав свій обов`язок щодо переоформлення будинку. Складанням заповіту було перервано строк позовної давності для вимог про повернення коштів (т.2 а.с.1-7). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 червня 2020 року справу призначено до розгляду.
Позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.60).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року провадження в справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 . 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року провадження в справі поновлено; залучено ОСОБА_2 до участі в справі в якості правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року провадження в справі зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 березня 2025 року провадження в справі поновлено. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 як правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 , заперечила щодо змісту і вимог апеляційної скарги, підтримала обґрунтування, що викладене у позові. Додатково вказала, що відповідач розписку не оскаржував, отримання вказаної в розписці суми від позивача визнає, рівно як і те, що будівництво будинку в АДРЕСА_2 здійснювалось за рахунок отриманих від позивача та вказаних у розписці коштів. Відповідач свій обов`язок по переоформленню будинку на сина не заперечує. Позивач надав відповідачу грошові кошти на будівництво будинку для онука, онук будинок не отримав. Відповідач безпідставно отримав грошові кошти, використавши їх на свої власне збагачення, оскільки набув майно за рахунок позивача. Поведінка відповідача є суперечливою, недобросовісною та такою, що не відповідає попереднім заявам, у тому числі викладеним письмово у розписці. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Апелянт необґрунтовано вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності та наполягає на застосуванні строку позовної давності. З однієї сторони відповідач не визнає вимоги, з іншої сторони наполягає на застосуванні строку позовної давності, що є суперечливою поведінкою.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.
Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.21).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 06 лютого 1993 року (т.1 а.с.20).
ОСОБА_3 , 1968 року народження, та ОСОБА_2 , 1975 року народження, є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.22, 70).
Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №915614, виданого 10 липня 2001 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,100 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», кадастровий номер 5121084200:02:001:0429, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24-25).
Рішенням Виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №382 від 11 червня 2007 року присвоєно адресу земельній ділянці гр. ОСОБА_3 – АДРЕСА_1 (стара адреса – АДРЕСА_1 ) (т.1 а.с.26),
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок загальною площею 372,00 кв.м, житловою площею 265,10 кв.м, з надвірними спорудами, реєстраційний номер майна 26010315, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 05 січня 2009 року на праві приватної власності (частка власності 1/1) ОСОБА_3 ; підстава виникнення права власності: Свідоцтво про право власності, 2075, видане 29 грудня 2008 року Виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (т.1 а.с.68-69). 
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 зареєстровані з 19 лютого 2009 року за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18, 19, 23).
23 серпня 2008 року ОСОБА_3 склав розписку, за змістом якої вказав, що отримав від ОСОБА_1 350000,00 доларів США по курсу 5,05 грн. на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим переоформленням будинку на ОСОБА_5 (онука ОСОБА_1 ) (т.1 а.с.67). 
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2015 року в справі №496/1212/15-ц задоволено позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу; розірвано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 06 лютого 1993 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області за актовим записом №3 (т.1 а.с.3).
У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа №496/4058/17); предметом поділу як майно подружжя є, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,100 га, на якій будинок розташований. У справі №496/4058/17 ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Справа №496/4058/17 перебуває у провадженні Біляївського районного суду Одеської області, призначалась судова будівельно-технічна експертиза щодо поділу в натурі будинку та земельної ділянки; судове рішення по суті позовних вимог не прийнято (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень) (т.1 а.с.71-75). 
У квітні 2018 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розписка) в сумі 350000,00 доларів США, як таких, що взяті у борг на будівництво будинку в с. Нерубайське (справа №496/1566/18). Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 грудня 2018 року в справі №496/1566/18 позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України; скасовано заходи забезпечення позову, вижиті на підставі ухвали суду від 27 квітня 2018 року; відмовлено ОСОБА_3 у компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи. За даними з Єдиного державного реєстру судових рішень в апеляційному порядку ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 10 грудня 2018 року в частині залишення позову без розгляду, скасування заходів забезпечення позову не переглядалась (т.1 а.с.101-102, 103-104, 184-187, 190-194). 
04 жовтня 2018 року ОСОБА_3 склав Заповіт на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому заповів житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій будинок розташований. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокофєвою Л.Г. 04 жовтня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за №1758 (т.1 а.с.76).
16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення 350000,00 доларів США як безпідставно набутих грошових коштів (справа №496/4814/18). 
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У розумінні статті 1212 ЦК України відносини з приводу набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення) є одним з видів позадоговірних зобов`язань. У правовідношенні із безпідставного збагачення кредитор має право вимагати повернення безпідставно набутого майна, а боржник (набувач) зобов`язаний його повернути. Обов`язок повернути майно виникає також у випадку, коли правова підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Підставою виникнення зобов`язального правовідношення із безпідставного збагачення є події, а також дії осіб, передбачені актами цивільного законодавства, та дії, не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (юридичні факти). Однак, такі юридичні факти не повинні бути передбачені законом як підстави набуття чи збереження майна. Зазначене правовідношення виникає з моменту безпідставного збагачення набувача незалежно від того, знав він чи міг знати про безпідставність набуття майна. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1993 року. У період шлюбу у 2001 році ОСОБА_3 отримав в с. Нерубайське безоплатно у власність земельну ділянку цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», де у період 2007-2008 років було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який у кінці 2008 року здано в експлуатацію з видачею на ім`я ОСОБА_3 як забудовника земельної ділянки Виконавчим комітетом Нерубайської сільської Свідоцтва про право власності від 29 грудня 2008 року. ОСОБА_3 та його сім`я вселилися в будинок, у лютому 2009 року подружжя зареєструвало своє та дітей постійне місце проживання в будинку. 
Після розірвання у 2015 році шлюбу між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виник у 2017 році спір щодо поділу майна подружжя (справа №496/4058/17), де серед іншого спільного майна предметом поділу як майно подружжя є, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,100 га, на якій будинок розташований. 
У свою чергу ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_2 та тестем ОСОБА_3 , порушив у квітні 2018 року спочатку спір про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 350000,00 доларів США як боргу за договором позики (справа №496/1566/18), потому порушив у листопаді 2018 року спір про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 350000,00 доларів США як безпідставно набутих (справа №496/4814/18).
З матеріалів цивільних справ №496/4058/17, №496/1566/18, №496/4814/18 вбачається, що ОСОБА_1 надавав грошові кошти на будівництво житлового будинку сім`ї своєї дочки ОСОБА_2 , спори щодо наданих коштів виникли після того, як ОСОБА_2 розірвала з ОСОБА_3 шлюб та порушила питання щодо поділу майна подружжя. 
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Схожий по суті висновок зроблений у пункті 8.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18) зазначено, що «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». 
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1 ст.1212 ЦК України). 
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. 
Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. 
Сукупність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) підлягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. 
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст.1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. 
Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року ц справі №185/446/18 (провадження №61-434св20), постанові від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21 (провадження №61-1022св22), постанові від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження №61-18405св23). 
У справі, що переглядається суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що грошові кошти в сумі 350000,00 доларів США, які належали позивачу ОСОБА_1 , набуті відповідачем ОСОБА_3 без достатньої правової підстави, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України. 
В основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Суд першої інстанції не звернув увагу, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. 
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 кошти на будівництво будинку, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів. ОСОБА_1 добровільно надав кошти, тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). ОСОБА_1 не був зобов`язаний надавати ОСОБА_3 грошові кошти на будівництво будинку внаслідок відсутності договірних відносин з відповідачем щодо створення спільного майна, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він надавав такі кошти добровільно та певний час, тому його поведінка щодо вимоги повернення коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. 
Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату; вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 350000,00 доларів відсутні. 
Доводи щодо позовної давності не приймаються.
Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання. Якщо під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. 
У справі, що переглядається, підставою відмови у позові про стягнення грошових коштів є безпідставність матеріально-правової вимоги, заявленої з підстав статті 1212 ЦК України. 
Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з квітня 2020 року, призначалась до розгляду неодноразово; після поновлення провадження у справі ухвалою суду від 10 березня 2025 року призначалась до розгляду на 12 червня 2025 року, 25 вересня 2025 року, 02 жовтня 2025 року, 13 листопада 2025 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…»; на 13 листопада 2025 року учасники справи повідомлені завчасно, підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено. 

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. 
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року – скасувати. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі правонаступника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повну постанову складено 19 січня 2026 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова 

О.М.Таварткіладзе