ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/665/25  Номер провадження 22-ц/814/720/26	Головуючий у 1-й інстанції Самойленко Л. М.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І. 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Вовненко Оксани Вікторівни 
на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2025 року, ухвалене суддею Самойленко Л.М.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВК Агро» про стягнення заборгованості за договором оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДВК Агро» про стягнення заборгованості з несплаченої орендної плати за договором оренди землі б/н від 18.01.2019 у загальному розмірі13900 грн., а саме: за 2019 рік у сумі 10000 грн., за 2020 рік - 1950 грн., за 2021 рік – 1950 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером 5324584600:00:003:0241 для ведення особистого селянського господарства на території Наріжанської сільської ради Кременчуцького (Семенівського) району Полтавської області. 
18.01.2019 між ТОВ "ДВК Агро" та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого останній надав у строкове платне користування належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір укладено сторонами строком на 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 10000 грн. на рік, на протязі року, але не пізніше 31 грудня звітного року, крім оплати орендної плати за перший рік використання. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Позивач зазначив, що орендні платежі за 2019 рік йому не надходили; у період 2020-2021 років згідно з відомостями з банківського рахунку від 30.12.2020 року та 29.12.2021 відповідно склали по 8050 грн. за кожен рік, в сумі 16100 грн, що сумарно менше на 3900 грн., що свідчить про невиконання відповідачем умов договору оренди землі.
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВК Агро» про стягнення заборгованості за договором оренди землі відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване безпідставністю заявлених вимог, оскільки орендна плата за 2019-2021 була сплачена відповідачем, як податковим агентом, з відрахуванням податку з доходів фізичних осіб у розмірі 18 % та військового збору у розмірі 1,5 %. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Вовненко О.В., просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що умовам договору чітко встановлено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою у сумі 10000 грн., тому орендар повинен був здійснити її оплату у вищевказаному розмірі, не зменшуючи її на суму податків, сплачених відповідно до норм податкового законодавства. 
Окрім того, просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам. 
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером 5324584600:00:003:0241 для ведення особистого селянського господарства на території Наріжанської сільської ради Семенівського району Полтавської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 396465503 від 14.01.2019 (а.с. 12).
18.01.2019 між ОСОБА_1 (орендодавцем) та ТОВ "ДВК Агро" (орендарем) укладено договір оренди землі б/н, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 передав у строкове платне користування належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5324584600:00:003:0241 для ведення особистого селянського господарства на території Наріжанської сільської ради Семенівського району Полтавської області. 
Відповідно до п. 8 договір укладено на 10 років. Згідно п. 9, 11 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 10000 грн. на рік. Орендна плата вноситься на протязі року, але не пізніше 31 грудня звітного року, крім оплати орендної плати за перший рік використання. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % від несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с. 10-11).
Згідно платіжної інструкції від 24.12.219 № 337 позивачу перераховано 8050,00 грн. за орендну землі за 2019 рік (а.с. 49, зворот).
Орендну плату за 2021 рік за землю позивач отримав шляхом перерахування коштів у сумі 8050 грн. на його картковий рахунок 29.12.2021, за 2022-2023 роки 16050 грн. - 29.11.2024 (а.с. 21.22).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність заявлених вимог, адже грошові кошти у сумі 13900 грн, які позивач вважає недоплаченими на підставі договору оренди землі, є сумою сплачених відповідачем, як податковим агентом, податку з доходів фізичних осіб у розмірі 18 % та військового збору у розмірі 1,5 %. 
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі ст. 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).
Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Умовами укладеного між сторонами договору оренди визначено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою у сумі 10000 грн. на рік.
Разом з тим, відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Положеннями п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 розд. ІV Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 ПКУ. 
Відповідно до п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.
При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПКУ (п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).
Згідно п.170.1.4 ст. 170 Податкового кодексу України, доходи, зазначені, зокрема, у пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Кодексу, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою 18 %, визначеною п. 167.1 ст.167 Кодексу.
Такі доходи також підлягають оподаткуванню військовим збором. Ставка військового збору становить 1,5 % об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 161 підрозділу10 розділу ХХ Податкового кодексу України (пп. 1.3 п. 1 1 підрозділу 10 ХХ Податкового кодексу України).
Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (п.п. 168.1.3.-168.1.5 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).
Враховуючи передбачений законом обов`язок орендаря сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з орендної плати за землю, як податковим агентом, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач сплатив ОСОБА_1 орендну плату за 2019 -2021 року у повному обсязі, оскільки після відрахування ПДФО 18% - 1800,00 грн. та 1,5 % військового збору - 150,00 грн., сума орендної плати, яка підлягала перерахуванню позивачу становить 8050,00 грн. за рік, факт оплати якої підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.
Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вовненко Оксани Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді С.Б. Бутенко 

О.І. Обідіна