УХВАЛА
 
02 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 750/8124/24
провадження № 61-14739ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 серпня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025року у справі за позовом  ОСОБА_1  до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Чернігівводоканал», в якому просив:
- визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування в лютому 2024 року заборгованості за послуги з водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , на суму 1 409,90 грн за водопостачання та 32,98 грн за абонентське обслуговування з водопостачання станом на 01 березня 2024 року;
- визнати відсутньою заборгованість за послуги з водопостачання та абонентське обслуговування з водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 01 березня 2024 року;
- зобов`язати КП «Чернігівводоканал» списати незаконно нараховану заборгованість за послуги з водопостачання та абонентське обслуговування з водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , в сумі 1 409,90 грн станом на 01 березня 2024 року, та в сумі 32,98 грн за абонентське обслуговування з водопостачання станом на 01 березня 2024 року, шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № НОМЕР_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради надає послуги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . У рахунку з водопостачання за січень 2024 року станом на 01 лютого 2024 року жодної заборгованості, крім поточної в сумі 47,62 грн, не значиться. У подальшому, в рахунку за лютий 2024 року з`явилась заборгованість за водопостачання в сумі 1 409,90 грн та за абонентське обслуговування з водопостачання в сумі 32,98 грн. Позивач не згоден з нарахованою відповідачем сумою заборгованості.
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
17 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Передати справу до Об`єднаної палати для прийняття правової позиції.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі 
№ 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що «предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним кредитного договору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Справа № 496/3134/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 496/3134/19 є малозначною у силу вимог закону». 
Предметом спору у цій справі є вимоги, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів»,ціна позову в якій не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому ця справа є малозначною у силу вимог закону. 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа оскаржується до Верховного Суду згідно підпункту а) б) в) г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Посилається на те, що невстановлення судами природи утворення вигаданого боргу в сумі 1 094,09 грн впливає на призначення субсидії з підставі підпункту 5 пункту 14 «Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848. Тим самим створюючи складні життєві умови для пенсіонера - позивача та накопичення - утворення нового боргу внаслідок непризначення субсидії. Для всіх споживачів комунальних послуг на території України є актуальним питання щодо законності дій з боку відповідача щодо зняття відповідачем з особового рахунку споживача коштів та переведення їх на інший рахунок, який не являється рахунком для оплати споживачами комунальної послуги, або це ознаки крадіжки з боку відповідача; якщо плата за абонентське обслуговування не є комунальною послугою та не передбачена в статті 23-24 Закону «Про житлово-комунальні послуги», хто повинен (має право) стягувати зі споживачів плати за абонентське обслуговування: надавач житлових послуг (управитель будинку який обслуговує внутрішньо- будинкову систему); надавач комунальних послуг з водопостачання та водовідведення (виконавець послуг, який за окремим договором обслуговує внутрішньо-будинкову систему); надавач комунальних послуг з водопостачання та водовідведення (без договору на обслуговування внутрішньо-будинкову систему). Суди помилково віднесли справу до категорії малозначних, чим в порушення положення Закону «Про захист прав споживачів», норм ЦПК України, Конституції України та Конвенції з захисту прав людини, позиції Верховного Суду України, яка зазначена у постанові Верховного Суду України від 10 серпня 2022 року по справі №202/4233/16 (провадження №14-222цс21) - спричинив поширення у рішенні недостовірної інформації у вигляді припущень, спричинив прийняття незаконного, необґрунтованого рішення і позбавив позивача право на належний ефективний на захист в суді.
Разом з тим, заявник належним чином не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне значення його касаційної скарги, оскільки у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Скарга не містить відповідних посилань, які саме обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, заявник буде позбавлений можливості спростувати при розгляді інших справ. А посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, і, відповідно, не свідчить, що: скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Посилання на те, що суди першої та апеляційної інстанції помилково віднесли справу до категорії малозначних колегія суддів відхиляє, оскільки справа є малозначною у силу вимог закону.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 серпня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у справі № 750/8124/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                       Є. В. Краснощоков
 
Д. А. Гудима 
 
П. І. Пархоменко