Справа № 420/36729/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 29 жовтня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд: 
- визнати протиправними та скасувати рішення від 29.08.2025 № 935250826885, (доведене листом від 29.08.2025 № 40860/03-16) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 № 2506 на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) від 12.06.2025 № 21-156 вих-25, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 № 2506, виходячи з розрахунку 90 % розміру заробітної плати (грошового забезпечення), визначеного у довідці Кіровоградської обласної прокуратури від 12.06.2025 № 21-156 вих-25, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та без застосування до її обрахунку максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 21.08.2025, дня звернення за перерахунком до відповідача.
Позиція позивача обґрунтовується наступним
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що у зв`язку зі збільшенням посадових окладів працівників прокуратури, 21.08.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, надісланою через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України, яка зареєстрована 21.08.2025 за № 2506, щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України “Про прокуратуру”, на підставі довідки Кіровоградської обласної прокуратури про розмір заробітної? плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 12.06.2025 № 21-156 вих-25. Як повідомило Головне управління Пенсійного фонду України в Харьківській області листом від 02.10.2025 № 2000-0309-8/150383, заяву ОСОБА_1 від 21.08.2025 року опрацьовано за принципом екстериторіальності та єдиної черги спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Відділом перерахунків пенсій № 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харьківській області прийнято рішення № 935250826885 (лист від 29.08.2025 40860/03-16) про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Виходячи з рішень та відповідей Головного управління Пенсійного фонду України в Харьківській області, ним визнається правомірність перерахунку позивачу пенсії, проте з розрахунку 60 % від розміру заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій та обмеження максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Вважаючи протиправним рішення від 29.08.2025 № 935250826885, (доведене листом від 29.08.2025 № 40860/03-16) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 № 2506 на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) від 12.06.2025 № 21-156 вих-25, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Позиція відповідачів обґрунтовується наступним 
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не погоджуються з позовними вимогами, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначають, що під час проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 12.06.2025 №21-156 вих-25 із розрахунку 60%, з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії з 01.09.2025 складає 23610,00 грн. Враховуючи, зазначене, проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно заяви № 2506 від 21.08.2025 та довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) від 12.06.2025 №21-156 вих-25 станом на 01.01.2022, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою, є недоцільним.
Відповідач вважає, що позовні вимоги у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими та з урахуванням правових висновків Верховного Суду задоволенню не підлягають. Щодо зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за вислугу років Позивачу, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки Кіровоградської обласної «прокуратури від 12.06.2025 №21-156 вих-25, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку розміру пенсії. Відповідно до частини другої статті 86 Закону № 1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої, включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесо на загальнообов`язкове державне соціальне 5 страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне, пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням, заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи
Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року позов залишено без руху та позивачу надано строк на усунення недоліків. 
На виконання ухвали суду від позивача 06.11.2025 року надійшла заява про усунення недоліків позову, до якої додано нову редакцію позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.263 КАС України.
21 листопада 2025 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву.
27 листопада 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
15 грудня 2025 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Станом на 19 січня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року по справі № 420/15471/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії – задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у скасуванні обмеження максимального розміру пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 24 лютого 2022 року виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру такої пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, з подальшою виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 24.02.2022 року.
Відтак, позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року (справа № 420/15471/21) виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати за довідкою прокуратури Кіровоградської області 2020 року відповідно до рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Одеси від 06.03.2025 року.
У зв`язку з тим, що з 24.02.2022 року по теперішній час позивач перебува на військовій службі в Збройних Силах України за призовом, являється учасником бойових дій, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 року по справі № 420/5741/24, залишеного без змін апеляційною та касаційною інстанцією, позивач отримує пенсію без обмеження максимального розміру.
У зв`язку зі збільшенням посадових окладів працівників прокуратури, 21.08.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, надісланою через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України, яка зареєстрована 21.08.2025 року за № 2506, щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Кіровоградської обласної прокуратури про розмір заробітної? плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 12.06.2025 № 21-156 вих-25.
Як повідомило Головне управління Пенсійного фонду України в Харьківській області листом від 02.10.2025 року № 2000-0309-8/150383, заяву ОСОБА_1 від 21.08.2025 року опрацьовано за принципом екстериторіальності та єдиної черги спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. 
Відділом перерахунків пенсій № 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харьківській області прийнято рішення № 935250826885 від 29.08.2025 року (доведене листом від 29.08.2025 року 40860/03-16) про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яке обгрнутовано настпуним: «…наявні підстави для проведення перерахунків пенсій прокурорам обласних прокуратур з 01.02.2022. Згідно статті 86 Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 No 1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії та максимальний розмір пенсій (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 
Під час проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 12.06.2025 No21- 156 вих-25 із розрахунку 60% з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії з 01.09.2025 складає 23610,00 грн. 
Враховуючи зазначене, проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно заяви № 2506 від 21.08.2025 та довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) від 12.06.2025 No21-156 вих-25 станом на 01.01.2022, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою, є недоцільним». 
Не погоджуюсь із зазанченим рішенням, позивачем через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України оскаржено зазначене рішення № 935250826885 начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Харьківській області. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Харьківській області листом від 02.10.2025 року № 2000-0309-8/150383 повідомило позивача про наступне: «…Згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії та максимальний розмір пенсій (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. При опрацюванні Вашого звернення від 21.08.2025 року, про перерахунок пенсії згідно довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 12.06.2025 No21-156 вих-25 із розрахунку 60% розмір Вашої пенсії становить 83160 грн, проте з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії, передбаченого статтею 86 Закону «Про прокуратуру», розмір Вашої пенсії склав 23610,00 грн., що є нижчим ніж той, який Ви отримуєте на теперішній час. Враховуючи зазначене, проведення перерахунку Вашої пенсії згідно заяви No 2506 від 21.08.2025 є недоцільним». 
Вважаючи протиправним рішення від 29.08.2025 № 935250826885, (доведене листом від 29.08.2025 № 40860/03-16) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 № 2506 на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) від 12.06.2025 № 21-156 вих-25, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду 
Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.
У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини в даній справі виникли, окрім іншого, у зв`язку із обмеженням ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», максимальним розміром за умови, що позивач проходить військову службу під час особливого періоду.
Особливий період регламентується Законами України «Про оборону України» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де вказано, що це , період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 17.03.2014, Верховний Суд України своїм листом-роз`ясненням від 13.07.2018 №60-1543/0/2-18, яке надійшло на адресу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження №61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». З огляду на зазначене Верховний Суд, забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 (далі - Указ № 64/2022), на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на даний час.
За статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.
Конституційний суд України вважає, що ці положення ст. 17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово- Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Норми, що регулюють суспільні відносини в цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію» (565-12), «Про прокуратуру» (1789-XII) тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних Органів (п.3 рішення Конституційного Суду України №5 рп/2002 від 20.03.2002).
Крім цього, у цьому ж рішенні від 20.03.2002 у абз.4 п.6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним "законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України) (254к/96-ВР), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України! (254к/96-ВР), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається.
У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).
Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення. її задовільний рівень, докладати зусиль для п поступового посилення тощо.
Більше того, в п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, на життя і здоров я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України. а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.
Як встановлено судом, та не заперечується учасниками справи, в період з 24.02.2022 по теперішній час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України за призовом (довідка за №85/23 від 25.12.2023) та є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 від 24.04.2023 (внесені відомості в ЄДАРЦ)).
Згідно до п. 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII (далі - Закон №911) обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.
Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.
Вказаним пунктом визначено вичерпний перелік осіб, до яких не застосовуються обмеження щодо виплати пенсії протягом особливого періоду, а саме: що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у відповідних органах або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
Отже, пенсія ОСОБА_1 не може бути обмежена максимальним розміром з 24.02.2022 року, оскільки він проходить військову службу під час особливого періоду, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Справа з подібними правовідносинами вже була на розгляді у Верховному Суді.
Так, у постанові від 01.05.2023 у справі №200/4964/21 на підставі аналізу зазначених вище норм Верховний Суд сформував такий правовий висновок:
«…обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної відповідно до Закону №1697-VII не застосовується саме у період проходження цією особою військової служби або перебування на посадах, перелічених у п. 3 Прикінцевих положень Закону №911-VIII…».
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Про сталість вказаного правового висновку свідчить також постанова Верховного Суду від 11.01.2024 року у справі №200/7169/21.
Також суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12 жовтня 2022 року №7-р(ІІ)/2022 у справі №3-102/2021 (231/21, 415/21) в черговий раз визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
При цьому, суд вважає помилковим твердження відповідача про можливість виплати пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців, оскільки виплата пенсії за минулий час не отриманої своєчасно з вини органу, що призначає та виплачує пенсію виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, що передбачено імперативною нормою ст. 46 Закону №1058.
Аналіз положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством та безспірному розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Таким чином, у разі, якщо за законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат у межах національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах до тих пір, поки такі виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон України №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення у вигляді пенсій.
Спеціальне законодавство у сфері соціального захисту визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо відсотку від розміру заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, суд зазначає натспуне. 
Як встанволено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 2006 року та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону № 1789 (в редакції Закону від 05.11.91, із змінами, внесеними згідно із Законом від 05.10.95, в редакції Закону від 12.07.2001) в розмірі 90 % середньомісячного заробітку. 
15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до Розділу XII Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789- XII, крім, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року. 
Таким чином, позивач має право на здійснення перерахунку пенсії на рівні заробітної плати працівника на відповідній посаді в прокуратурі відповідно до діючого Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (ч. 20 ст. 86), а не Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII. 
Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції щодо застосування норм матеріального права у спорах, пов`язаних з оскарженням дій пенсійного органу стосовно перерахунку пенсії, призначеної за нормами Закону України від 05.11.1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» із застосуванням при здійсненні такого перерахунку відсоткового значення розміру пенсії, яке на час здійснення її перерахунку було зменшено внаслідок змін у законодавстві. 
У постанові від 03.05.2018 року по справі № 308/11498/16-а Верховний Суд зазначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни у законодавстві щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Вказана позиція підтримана Верховним Судом в постанові від 10.04.2019 року по справі № 310/6638/16-а (2-а/310/652/16).
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04.02.2019, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019, по зразковій справі № 240/5401/18 також вказав, що відсотки, які були при призначенні пенсії, повинні зберігатись і в подальшому при проведенні перерахунку.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
За таких підстав, при перерахунку пенсії позивачу має застосовуватися норма, що визначала розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, у даному випадку 90 %. 
При цьому, внесені зміни до ЗУ «Про прокуратуру» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 60 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій. 
Зазначене також підтверджується рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року у справі № 420/15471/21 на підставі якого позивач отримує пенсійні виплати. 
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, пенсія прокурорам призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Водночас ч. 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення з цього приводу та підлягає застосуванню в первинній редакції. «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент права на перерахунок». 
Тобто законодавець розділив два поняття – пенсія призначається, як первісний перехід з одного статусу в інший, а пенсія перераховується – це вже доповнення сталого, уже існуючого положення. Ці поняття не ідентичні, знаходяться у різних частинах правової норми та несуть різне змістовне значення. 
За таких обставин відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Тому під час перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір заробітної плати, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до вислуги років, є незмінним (постанова Верховного Суду від 29.04.2020 №490/5366/16-а). 
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування. 
Закріплені статтею 22 Конституції України права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.09.05 №5-рп/2005 роз`яснив своє розуміння словосполучення» звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина, що міститься в ст. 22 Конституції України. Конституційний Суд зазначив, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. Конституційний Суд України вважає, що визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав та свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист громадянина і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). 
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових 9 формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. 
У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007). 
Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європєйській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення. її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо. 
Більше того, в п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. 
Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.
У абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року Ш-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004. 
Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. ( абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005). 
Виходячи із викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача у зв`язку з отриманням оновленої довідки уповноваженого органу про грошове забезпечення позивача виник обов`язок провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 року № 2506, виходячи з розрахунку 90 % розміру заробітної плати (грошового забезпечення), визначеного у довідці Кіровоградської обласної прокуратури від 12.06.2025 року № 21-156 вих-25, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та без застосування до її обрахунку максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 21.08.2025 року, дня звернення за перерахунком до відповідача.
Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та з 01.07.2006 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про прокуратуру». 
Що стосується вимоги зобов`язання здійснити певні дії зобов`язуючого характеру, суд зазначає, що відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Одеській обласмті здійснити певні дії, оскільки заява позивача про перерахунок пенсії Головним управлінням не розглядалася та не вчинялося будьяких дій або бездіяльності щодо позивача. 
В свою чергу, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, то саме цей орган і має завершити процедуру перерахунку пенсії відповідно до довідки від 12.06.2025 року №21-156 вих-25 станом на 01.01.2022 року, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою. 
Такий підхід висловлений у постановах Верховного Суду від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 07.05.2024 року у справі №460/38580/22.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) і практику ЄСПЛ як джерело права.
Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року «Гайгузус проти Австрії», якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Суд зазначає, що відмова пенсійного органу у проведенні позивачу перерахунку пенсії порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 160/8234/19 від 24.06.2020 року. 
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту буде визнання протиправним та скасування рішення від 29.08.2025 року № 935250826885 (доведене листом від 29.08.2025 року № 40860/03-16) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 року № 2506 на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) від 12.06.2025 року № 21-156 вих-25, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 року № 2506, виходячи з розрахунку 90 % розміру заробітної плати (грошового забезпечення), визначеного у довідці Кіровоградської обласної прокуратури від 12.06.2025 року № 21-156 вих-25, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та без застосування до її обрахунку максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 21.08.2025 року, з урахуванням раніше проведених виплат. 
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню частково. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат за ст. 139 КАС України судом не проводиться. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.08.2025 року № 935250826885 (доведене листом від 29.08.2025 року № 40860/03-16) щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 року № 2506 на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) від 12.06.2025 року № 21-156 вих-25, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до його заяви від 21.08.2025 року № 2506, виходячи з розрахунку 90 % розміру заробітної плати (грошового забезпечення), визначеного у довідці Кіровоградської обласної прокуратури від 12.06.2025 року № 21-156 вих-25, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та без застосування до її обрахунку максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 21.08.2025 року, з урахуванням раніше проведених виплат. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65000, код ЄДРПОУ 20987385).
Відповідач: Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344).

Суддя С.О. Cтефанов