П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08грудня 2025 року
м. Київ
справа № 990/186/24
провадження № 11-269заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.,
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Шевцової Н. В.
за участю:
секретаря судового засідання Олеярника М. І.,
представника позивача - адвоката Цвікілевича М. С.,
позивача -    ОСОБА_1 
представника відповідача - Леошко Д. Д., 
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 травня 2025 року (судді Мацедонська В. Е., Желєзний І. В., Білак М. В., Загороднюк А. Г., Соколов В. М.) у справі № 990/186/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1.   ОСОБА_1 звернувся з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому просив: 
-    визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 «Про відмову у внесенні рекомендації Вищій раді правосуддя про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва»;
-    зобов`язати ВККС провести повторну співбесіду з ОСОБА_1 як переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23.
2.   .На обґрунтування позову стверджує, що станом на день оголошення добору кандидатів на посаду суддів місцевого суду, оголошеного рішенням ВККС України від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 «Про розгляд питання щодо оголошення добору кандидатів на посаду судді», порядок добору та призначення на посаду судді врегульовано нормами частини першої статті 70 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на момент оголошення вказаного добору; далі - Закон № 1402-VIII), який складався з послідовних етапів та завершувався проведенням ВККС конкурсу на заміщення вакантної посади судді на основі рейтингу кандидатів, які взяли участь у такому конкурсі, та внесенням рекомендації Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) щодо призначення кандидата на посаду судді, яка мала розглянути ці рекомендації та ухвалити рішення щодо кандидата на посаду судді, та виданням указу Президента України про призначення на посаду судді - у разі внесення ВРП подання про призначення судді на посаду.
3.   Позивач наголосив, що він пройшов у ВККС всі етапи добору на посаду судді, включаючи визначення його переможцем конкурсу з першим місцем у рейтингу на посаду судді Печерського районного суду міста Києва, у зв`язку із чим після формування рейтингу конкурс (конкурсний добір) було проведено та завершено. Уважає неправомірним застосування до позивача процедури, передбаченої нормами Закону України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (далі - Закон № 3511-IX), який набрав чинності з 30 грудня 2023 року та додатково передбачив на етапі конкурсу проведення співбесіди з переможцем конкурсу та ухвалення відповідачем рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, хоча стадія конкурсу (конкурсного добору) на зайняття вакантної посади судді для позивача вже була проведена та закінчилася ще до набрання чинності цим Законом (19 грудня 2023 року).
4.   На думку позивача, указане свідчить про порушення Комісією процедури проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді за раніше оголошеними правилами, а також порушення принципу правової визначеності, принципу рівності умов для всіх учасників конкурсу та легітимних очікувань.
5.   Також, враховуючи, що оцінка відповідності позивача критерію доброчесності на етапі співбесіди проведена за відсутності розроблених та затверджених Єдиних показників оцінки доброчесності та професійної етики кандидата на посаду судді, як це передбачено частиною шостою статті 83 Закону № 1402-VIII, якою цю статтю доповнено Законом № 3511-IX, такі дії Комісії, на переконання ОСОБА_1 , прямо суперечать положенням статей 69, 79-5, 86 Закону № 1402-VIII.
6.   Крім того, позивач уважає, що рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 не відповідає вимогам щодо обґрунтованості акта індивідуальної дії, оскільки у цьому рішенні зазначено про невідповідність позивача критеріям професійної етики та доброчесності, однак оскаржуване рішення не містить жодних відомостей про те, в чому саме полягає невідповідність ОСОБА_1 критеріям професійної етики, внаслідок чого воно не містить мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків. Під час співбесіди у ВККС позивач надав достатні та переконливі пояснення щодо обставин, які б могли вплинути на результат цієї співбесіди, проте відповідач взагалі не взяв їх до уваги.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
7.   Рішенням ВККС від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 «Про розгляд питання щодо оголошення добору кандидатів на посаду судді» оголошено добір кандидатів на посаду судді місцевого суду, а рішенням Комісії від 27 вересня 2017 року № 261/дс-17 ОСОБА_1 було допущено до участі у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду та складення відбіркового іспиту серед інших осіб, які не мають трирічного стажу роботи на посаді помічника судді.
8.   24 червня 2019 року Комісія прийняла рішення № 107/зп-19, яким допустила позивача до складання кваліфікаційного іспиту в межах процедури добору кандидатів на посаду суддів місцевого суду, оголошеного рішенням ВККС від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17, а 26 липня 2023 року - затверджено декодовані результати анонімних письмових практичних завдань та загальних результатів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 (рішення № 39/зп-23).
9.   Рішенням ВККС від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 продовжено термін дії результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого загального, адміністративного, господарського судів, визначено рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та затверджено резерв кандидатів на заміщення вакантних посад суддів.
10.            Рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 оголошено конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах згідно з додатком 1 для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів, та затверджено Умови проведення конкурсу на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах згідно з додатком.
11.            18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про допуск його до участі у конкурсі як особи, яка відповідає вимогам статті 69 Закону № 1402-VIII, перебуває в резерві на заміщення вакантних посад суддів та не займає суддівської посади.
12.            01 грудня 2023 року Комісія рішенням № 10/дс-23 допустила позивача до участі у цьому конкурсі.
13.            Рішенням ВККС від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 затверджено та оприлюднено на її офіційному вебсайті рейтинг учасників конкурсу на посади суддів місцевих загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. Зокрема, визначено рейтинг кандидатів на посаду судді Печерського районного суду міста Києва, у якому ОСОБА_1 зайняв переможну позицію.
14.            30 грудня 2023 року набрав чинності Закон № 3511-IX, яким розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено, серед іншого, пунктом 58, який установлює, що ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.
15.            Листом від 29 лютого 2024 року № 36-1263/24 позивача повідомлено про проведення з ним як переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів співбесіди 12 березня 2024 року о 10:00.
16.            12 березня 2024 року Комісія вирішила відкласти розгляд співбесіди та запропонувала позивачу надати додаткові документи.
17.            Наступну співбесіду призначено на 28 березня 2024 року о 10:00, проте вона не відбулася у зв`язку зі службовими обставинами відповідача.
18.            Листом Комісії від 28 березня 2024 року № 36-1915/24 позивача повідомлено про проведення співбесіди як з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду 23 квітня 2024 року о 10:00 год.
19.            За результатами проведеної 12 березня 2024 року та 23 квітня 2024 року співбесіди Комісія у складі колегії № 3 ухвалила рішення № 452/дс-24 про відмову у внесенні рекомендації до ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з наявністю обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності. Приймаючи таке рішення, ВККС виходила з того, що у матеріалах досьє кандидата ОСОБА_1 міститься інформація, яка вказує на невідповідність його поведінки критеріям, що висуваються до особи, яка претендує на посаду судді.
20.            Спірне рішення ВККС вмотивоване тим, що під час співбесіди з позивачем Комісією було досліджено такі обставини:
1. Кандидат ОСОБА_1 та дві інші фізичні особи звернулися із заявами до міського голови міста Новояворівськ за отриманням дозволу на розробку проєкту реконструкції з надбудовою над нежитловим приміщенням в місті Новояворівськ (над приміщенням МКП «Новояворівськтеплокомуненерго») з метою облаштування житла. Вказані заяви були розглянуті, і рішенням Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312, яке викладено у новій редакції згідно з рішенням Новояворівської міської ради від 29 січня 2014 року № 16, надано дозвіл кандидату та двом фізичним особам на розроблення проєктної документації щодо реконструкції з надбудовою двох житлових поверхів над нежитловими приміщеннями адміністративної двоповерхової будівлі МКП «Новояворівськтеплокомуненерго» з метою облаштування жилих квартир. У результаті реконструкції згідно з договором про поділ майнових прав на нерухоме майно, що є спільною власністю, від 22 липня 2014 року ОСОБА_1 у власність перейшли майнові права на квартири площею 101,4 кв. м та 99,8 кв. м. У зв`язку із цим кандидат отримав свідоцтво про право власності від 11 листопада 2015 року на квартиру площею 101,4 кв. м та свідоцтво про право власності від 17 листопада 2015 року на квартиру площею 99,8 кв. м. Надалі за договором купівлі-продажу квартири від 13 листопада 2015 року кандидат відчужив квартиру площею 101,4 кв. м за ціною 1 375 200,00 грн. Поряд із цим ОСОБА_1 згідно з поданими ним документами у 2011-2013 роках обіймав посаду прокурора району у Прокуратурі Яворівського району Львівської області.
Так, Комісія критично оцінила позицію кандидата ОСОБА_1 стосовно відсутності конфлікту інтересів і неможливості впливу його як прокурора району на ухвалення рішень Новояворівською міською радою щодо надання йому дозволу на реконструкцію будівлі без жодних зобов`язань майнового характеру з боку кандидата та інших осіб, які брали участь у вказаній реконструкції, на користь територіальної громади.
2. Відповідно до ордера від 03 квітня 2017 року № 11 серії МВК, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 березня 2017 року № 142/7, ОСОБА_1 , заступнику прокурора Чернівецької області, надано 2- кімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 . В ордері визначено склад сім`ї ОСОБА_1 , а саме: дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . У заяві від 11 червня 2018 року, адресованій виконувачу обов`язків прокурора Чернівецької області, ОСОБА_1 , посилаючись на свій стаж роботи в органах прокуратури, реєстрацію та проживання спільно із сім`єю у складі трьох осіб у службовій квартирі, просив згоди на вирішення питання про виключення службової квартири з числа службових квартир Прокуратури Чернівецької області.
21 квітня 2020 року в засіданні житлово-побутової комісії Прокуратури Чернівецької області розглянуто заяву ОСОБА_1 про виключення з числа службових наданої службової квартири, що підтверджується протоколом засідання житлово-побутової комісії Прокуратури Чернівецької області. У зазначеному протоколі вказано, що в процесі розгляду звернення встановлено, що у службовій квартирі ОСОБА_1 з квітня 2017 року постійно зареєстрований спільно із сім`єю у складі трьох осіб разом з дружиною та сином. ОСОБА_1 належить до категорії осіб, які мають право звернутися із заявою про виключення службового житлового приміщення, в якому він проживає спільно зі своєю сім`єю, з числа службових. Кандидат звернувся до Чернівецького міського голови із заявою від 01 червня 2020 року, у якій просив розглянути в засіданні виконавчого комітету Чернівецької міської ради питання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані та проживають кандидат з дружиною та сином. У деклараціях за 2017-2020 роки ОСОБА_1 зазначав право дружини на проживання в службовій квартирі у зв`язку із реєстрацією.
У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Чернівці із позовною заявою від 02 листопада 2023 року, у якій просив визнати ОСОБА_4 (колишню дружину) такою, що втратила право на користування службовою квартирою. Позовна заява мотивована тим, що колишня дружина з сином ніколи не вселялись та жодного дня в службовій квартирі не проживали, що підтверджується актом ОСББ «Проспект Незалежності, 116-В» від 20 жовтня 2023 року. Таким чином, ОСОБА_1 отримав службову квартиру для проживання своєї сім`ї, всі члени сім`ї були в ній зареєстровані. Кандидат звертався із заявами про виключення квартири з числа службових, в яких посилався саме на проживання в службовій квартири його сім`ї. Кандидат, звернувшись до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_4 (колишньої дружини) такою, що втратила право на користування службовою квартирою, в позовній заяві вказав, що «відповідач з нашим сином ніколи не вселялись та жодного дня в ній не проживали», та надав відповідні докази.
Комісія, не надаючи оцінку обставинам та не встановлюючи факт проживання чи непроживання колишньої дружини кандидата в службовій квартирі, зазначила про те, що кандидат залежно від свого майнового або іншого інтересу вважає за допустиме вводити суд в оману і заперечувати факти, які ним раніше визнавалися в інших офіційних документах.
На переконання Комісії, зазначені дії ОСОБА_1 вказують на те, що його поведінка не відповідає критеріям, що висуваються до особи, яка претендує на посаду судді.
21.            Оцінивши пояснення ОСОБА_1 , надані під час співбесіди, Комісія дійшла висновку про те, що вказані вище обставини у своїй сукупності викликають обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, що відповідно до положень статті 79-5 Закону № 1402-VIII є підставою для відмови в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді. Під час проведення співбесіди позивач вказаний сумнів не спростовав.
22.            Рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 опубліковано на офіційному вебсайті відповідача 08 травня 2024 року.
23.            Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
24.            Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 «Про відмову у внесенні рекомендації ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва». Зобов`язано ВККС провести повторну співбесіду з ОСОБА_1 як переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23.
25.            Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що висновки ВККС, викладені у оскаржуваному рішенні, є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень Комісії, без належних доказів на підтвердження цих висновків.
26.            Суд зазначив, що відсутність у спірному рішенні відповідача докладного аналізу і мотивованого відхилення доводів кандидата на посаду судді не може бути визнана незначною формальністю або недоліком, що не має істотного значення та не впливає на законність і обґрунтованість такого рішення ВККС в цілому.
27.            Колегія суддів констатувала, що втручання спірними рішеннями ВККС у гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) право позивача на повагу до особистого життя, в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру, не було необхідним і пропорційним, оскільки сталося без належного з`ясування та обґрунтування підстав, не мотивовано належним чином із наданням оцінки поясненням кандидата на посаду судді.
28.            Зокрема, мотивування висновку ВККС, який викладений у рішенні від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24, зводиться до суб`єктивної оцінки відповідача у частині сумнівів відсутності конфлікту інтересів і неможливості впливу як прокурором району, отримання ОСОБА_1 рішення Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312 про надання дозволу на розроблення проєктної документації щодо реконструкції з надбудовою двох житлових поверхів над нежитловими приміщеннями адміністративної двоповерхової будівлі МКП «Новояворівськтеплокомуненерго» з подальшим облаштуванням їх під житлові квартири (101,4 кв. м та 99,8 кв. м).
29.            При цьому суд зазначив, що матеріали досьє кандидата не містять будь-яких належних доказів, які б свідчили про зловживання позивачем своїм службовим становищем під час прийняття Новояворівською міською радою відповідного рішення: ані відповідних заяв з боку посадових осіб Новояворівської міської ради та МКП «Новояворівськтеплокомуненерго», ані звернень інших осіб, які б містили відповідну інформацію і слугували підставою для виникнення дійсних сумнівів щодо застосування позивачем «незаконних методів задля отримання рішення ради». Більше того, вказаним рішенням Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312 аналогічний дозвіл був наданий ще двом фізичним особам, що допускає думку про те, що такий дозвіл не надавався виключно позивачу. Крім того, зазначено, що у матеріалах справи відсутні і будь-які повідомлення до компетентних органів (зокрема, НАЗК) про можливу наявності конфлікту інтересів з боку ОСОБА_1 під час погодження Новояворівською міською радою його заяви про надання дозволу на розроблення проєктної документації. Подальші дії, які були вчинені позивачем на підставі зазначених дозвільних документів (реконструкція, поділ майнових прав нерухомого майна, отримання свідоцтва про право власності) як на момент їх вчинення, так і на момент проведення співбесіди з кандидатом та розгляду цієї справи у суді, не оспорювалися, будь-які судові рішення про їх незаконність не ухвалювалися. Під час співбесіди у ВККС ОСОБА_1 надав змістовні та аргументовані пояснення щодо згаданих обставин, які додатково підтверджують те, що він не зловживав своїм службовим становищем задля отримання відповідного рішення про надання дозволу на розроблення проєктної документації щодо реконструкції з надбудовою двох житлових поверхів над нежитловими приміщеннями адміністративної двоповерхової будівлі МКП «Новояворівськтеплокомуненерго» з подальшим облаштуванням їх під житлові квартири (101,4 кв. м та 99,8 кв. м).
30.            Суд також зазначив, що аналогічно Комісія безпідставно залишила поза увагою та не надала мотивованої оцінки поясненням кандидата щодо обставин, які стосуються службової квартири та проживання в ній колишньої дружини позивача. Колегія суддів під час дослідження матеріалів досьє кандидата встановила, що під час співбесіди ОСОБА_1 надав Комісії послідовні і обґрунтовані пояснення з приводу обставин отримання службової квартири та відношення до неї колишньої дружини, проте Комісія не навела у своєму рішенні будь-яких мотивів про відхилення зазначених пояснень позивача.
31.            Разом з тим Верховний Суд дійшов висновку про відсутність процедурних порушень з боку відповідача під час проведення конкурсу (зокрема, стосовно позивача), оскільки законодавством України установлено, що саме на підставі Закону № 3511-IX ВККС повинна завершити конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності згаданим Законом, на що було прямо вказано пунктом 58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII у редакції Закону № 3511-IX. З огляду на це суд визнав безпідставними посилання ОСОБА_1 на недотримання відповідачем принципу рівності умов для всіх учасників конкурсу, оскільки у Комісії не було законних підстав не проводити з позивачем співбесіди.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
32.            ВККС не погодилася з таким судовим рішенням та подала апеляційну скаргу, у якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
33.            Доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо підстав скасування рішення суду першої інстанції мотивує тим, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи було порушено норми матеріального і процесуального права, а висновки, яких дійшов суд, є хибними, передчасними та не відповідають фактичним обставинам справи. Судовий розгляд цієї справи не був спрямований на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, а встановлені судом обставини є суперечливими та не узгодженими з доводами Комісії, що підтверджується матеріалами справи.
34.            На обґрунтування своєї позиції скаржник зазначає, що Комісія як суб`єкт владних повноважень діє в межах, порядку та у спосіб, визначений Законом № 1402-VIII, який передбачає завершення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які передбачають перевірку відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики під час проведення співбесіди з кандидатом на посаду судді. Вказаними положеннями Закону № 1402-VIII визначено дискреційні повноваження Комісії, встановлено необхідність належного мотивування рішення про відмову у наданні рекомендації кандидату на посаду судді для призначення на посаду судді у разі наявності обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата на посаду судді вказаним критеріям. Оскаржуване рішення містить посилання і мотиви його ухвалення, обґрунтування підстав за наявності яких у Комісії виник обґрунтований сумнів у відповідності позивача зазначеним критеріям, з яких Комісія дійшла висновків про відмову у наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.
35.            Скаржник вказав, що у Комісії виник сумнів стосовно відсутності конфлікту інтересів і неможливості впливу кандидата як прокурора району на ухвалення рішень Новояворівською міською радою щодо надання кандидату дозволу на реконструкцію будівлі без жодних зобов`язань майнового характеру на користь територіальної громади. Кандидат згідно з поданими ним документами у 2011-2013 роках обіймав посаду прокурора району у Прокуратурі Яворівського району Львівської області. 
36.            Крім того, відповідач зауважив, що позивач не зміг пояснити, чому він вказував в різні періоди протилежні відомості в офіційних документах, складених з метою задоволення своїх інтересів.
37.            На обґрунтування своєї позиції скаржник зазначає, що ОСОБА_1 отримав службову квартиру для проживання своєї сім`ї, всі члени сім`ї були в ній зареєстровані. Кандидат звертався із заявами про виключення квартири з числа службових, в яких посилався саме на проживання в службовій квартири його сім`ї. Разом з тим в подальшому кандидат, звернувшись до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_4 (колишньої дружини) такою, що втратила право на користування службовою квартирою, в позовній заяві вказав, що «відповідач з їх сином ніколи не вселялись та жодного дня в ній не проживали», та надав відповідні докази. При цьому у деклараціях за 2017-2020 роки ОСОБА_1 зазначав право дружини на проживання в службовій квартирі у зв`язку із реєстрацією.
38.            На переконання Комісії, зазначені дії ОСОБА_1 вказують на те, що його поведінка не відповідає критеріям, що висуваються до особи, яка претендує на посаду судді.
39.            Таким чином, оцінивши пояснення ОСОБА_1 , надані під час співбесіди, Комісія дійшла висновку про те, що вказані вище обставини у своїй сукупності викликають обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, що відповідно до положень статті 79- 5 Закону є підставою для відмови в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді. Під час проведення співбесіди позивач вказаний сумнів не спростував. 
40.            Скаржник наполягає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов хибної думки щодо суб`єктивної оцінки Комісією обставин, що стали підставою для прийняття рішення від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24.
41.            З огляду на викладене Комісія просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 травня 2025 року та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
Позиція учасників справи
42.   У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, та просить залишити апеляційну скаргу ВККС без задоволення.
43.   При цьому позивач акцентує увагу на тому, що наявність сумніву ВККС у відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності обґрунтовується наявністю у нього конфлікту інтересів та можливості впливу як прокурора району на прийняття Новояворівською міською радою рішень від 05 вересня 2012 року № 312 та від 29 січня 2014 року № 16 (яким попереднє рішення викладено у новій редакції), попри те, що станом на 29 січня 2014 року позивач уже понад 9 місяців не працював прокурором Яворівського району Львівської області. Крім того, у матеріалах справи відсутні й будь-які повідомлення до компетентних органів (зокрема, НАЗК) про можливу наявність конфлікту інтересів з боку ОСОБА_1 під час погодження Новояворівською міською радою його заяви про надання дозволу на розроблення проєктної документації.
44.   Зазначає, що подальші дії, які були вчинені ОСОБА_1 на підставі зазначених дозвільних документів (реконструкція, поділ майнових прав нерухомого майна, отримання свідоцтва про право власності) як на момент їх вчинення, так і на момент проведення співбесіди з кандидатом та розгляду цієї справи у суді, не оспорювалися, будь-які судові рішення з приводу їх незаконності не ухвалювалися. Крім того, доводи позивача у цій частині підтверджуються й листом Новояворівської міської ради від 13 травня 2024 року № 1948/10, у якому міськрада зазначає, що станом на 05 вересня 2012 року та 29 січня 2014 року нею не приймалися нормативні та/або розпорядчі документи, якими б передбачалися будь-які майнові зобов`язання громадян на користь територіальної громади у разі надання таким громадянам дозволів на реконструкцію існуючих будівель.
45.   Під час співбесіди у ВККС ОСОБА_1 надав змістовні та аргументовані пояснення щодо згаданих обставин.
46.   Також позивач зазначає, що твердження скаржника про те, що позивач, звернувшись з позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Чернівці для захисту своїх порушених прав у справі № 727/11796/23 про визнання  ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вводить місцевий суд в оману, також є безпідставними. Незважаючи на надання позивачем під час співбесіди послідовних та обґрунтованих пояснень з приводу обставин отримання службової квартири та відношення до неї колишньої дружини, а також обставин, які свідчать про те, що у це житло вона фактично не вселялася і постійно у ньому не проживала, Комісією в оскарженому рішенні не наведено будь-яких мотивів відхилення (неврахування) зазначених пояснень ОСОБА_1 .
Рух апеляційної скарги
47.   Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25 червня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою від 16 липня 2025 року  призначила справу до розгляду в судовому засіданні.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
48.            Заслухавши суддю-доповідача, аргументи сторін, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ВККС підлягає задоволенню з огляду на таке.
49.            Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
50.            Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
51.            Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
52.            Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
53.            Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
54.            Частинами першою та другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
55.            У цій справі позивач оскаржує рішення ВККС, прийняте щодо нього за результатом проведення співбесіди у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, яким йому відмовлено в наданні рекомендації для призначення на посаду судді Печерського районного суду міста Києва. Відповідно оспорюване позивачем рішення безпосередньо зачіпає його право на повагу до приватного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції, в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру.
56.            Так, відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
57.            Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
58.            За змістом статті 69 Закону № 1402-VIII (тут і далі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин) на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.
59.            Частиною першою статті 92 Закону № 1402-VIII визначено, що ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
60.            Статтею 93 Закону № 1402-VIII визначено повноваження ВККС, до яких згідно з пунктами 2, 3, 10 частини першої цієї статті належать: проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та приймання кваліфікаційного іспиту; внесення до ВРП рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; здійснення інших повноважень, визначених законом.
61.            Варто зауважити, що на час прийняття у 2016 році Закон № 1402-VIII у статті 70 визначав стадії добору і призначення на посаду судді від рішення ВККС про оголошення добору до видання відповідного указу Президента України про призначення, в межах яких не передбачалося проведення Комісією співбесіди з переможцями конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду.
62.            30 грудня 2023 року набрав чинності Закон № 3511-IX, яким внесено зміни до Закону № 1402-VIII, зокрема викладено в новій редакції розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
63.            Так, за змістом абзацу першого пункту 58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII Комісія завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.
64.            У такий спосіб законодавець запобіг правовій невизначеності щодо регламентації процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, що розпочався за іншими правилами до набрання чинності 
Законом № 3511-IX. 
65.            Отже, після набрання чинності 30 грудня 2023 року Законом № 3511-IX, за змістом частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII, добір на посаду судді місцевого суду (далі - добір на посаду судді) здійснюється в порядку, визначеному цим Законом поетапно - починається з оголошення добору на посаду судді та завершується зарахуванням кандидатів на посаду судді до резерву на зайняття вакантних посад суддів.
66.            Так, згідно із частиною першою статті 79 Закону № 1402-VIII конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується ВККС, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.
67.            Для проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді ВККС ухвалює рішення про його оголошення, розміщує (оприлюднює) відповідну інформацію на своєму офіційному вебсайті та офіційному вебпорталі судової влади України (частина друга статті 79 Закону № 1402-VIII).
68.            Згідно з частиною першою статті 79-2 Закону № 1402-VIII ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду на основі рейтингу кандидатів на посаду судді та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду відповідно до статті 82 цього Закону.
69.            Частинами першою та другою статті 79-5 Закону № 1402-VIII визначено, що після визначення переможця конкурсу ВККС на своєму засіданні проводить з ним співбесіду.
70.            За результатами співбесіди ВККС ухвалює: 1) рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; 2) рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя). 
71.            Після набрання чинності Законом № 3511-IX ВККС визнала за необхідне узгодити з чинним законодавством Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затверджене її рішенням від 2 листопада 2016 року № 141/зп-16 (далі - Положення № 141/зп-16), а тому рішенням від 29 лютого 2024 року № 72/зп-24 виклала це Положення у новій редакції, у якій, серед іншого, визначила відповідний порядок проведення співбесіди з переможцем конкурсу, її етапи і коло питань для обговорення. У попередній редакції зазначене Положення таких правил не містило.
72.            Так, за змістом пунктів 8.4-8.12 Положення № 141/зп-16 (тут і далі - в редакції рішення ВККС від 29 лютого 2024 року № 72/зп-24) під час співбесіди обговорюються дані щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язана з цим інформація (пункт 8.4).
73.            Співбесіда складається з таких етапів: оголошення доповіді членом Комісії; надання кандидату можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з кандидатом даних щодо його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язана з цим інформація (пункт 8.5). 
74.            Під час обговорення доповідач і члени Комісії ставлять кандидату запитання, на які він надає відповіді і пояснення (пункт 8.6).
75.            Співбесіди із переможцями конкурсу фіксуються за допомогою технічних засобів та можуть проводитися у режимі прямої відеотрансляції (пункт 8.7).
76.            Кандидат на посаду судді до проведення співбесіди має право: знайомитися з матеріалами досьє; надавати документи (завірені копії документів) чи іншу інформацію, яка доповнює, спростовує чи уточнює дані, що містяться у досьє; надавати свої пояснення, зокрема у письмовому вигляді (пункт 8.8).
77.            Письмові пояснення подаються кандидатом не пізніше ніж за один робочий день до дати проведення співбесіди. Усні пояснення надаються кандидатом під час співбесіди (пункт 8.9).
78.            Члени Комісії мають право ставити кандидату запитання щодо оголошених під час доповіді відомостей, самостійно знайомитися з досьє, ставити запитання доповідачу, порушувати перед Комісією питання, які виникли під час ознайомлення з досьє (пункт 8.10).
79.            У разі необхідності під час співбесіди може бути оголошено перерву (пункт 8.11).
80.            Згідно з пунктом 8.12 Положення № 141/зп-16 за результатами співбесіди Комісія ухвалює: рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).
81.            Рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді ухвалюється Комісією за наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики (абзац перший пункту 8.13 Положення № 141/зп-16).
82.            Пункт 8.13 Положення № 141/зп-16 кореспондує частині третій статті 79-5 Закону № 1402-VIII, якою визначено, що ВККС ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат.
83.            Так, за змістом частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
84.            Згідно із частиною четвертою статті 101 Закону № 1402-VIII палати та колегії ВККС ухвалюють свої рішення від імені ВККС, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.
85.            Рішення ВККС, палат та колегій Комісії викладаються у письмовій формі. У рішенні зазначаються дата і місце ухвалення рішення, склад Комісії (палати, колегії), питання, що розглядалося, мотиви ухваленого рішення, результати поіменного голосування членів Комісії. Рішення підписується головуючим і членами Комісії (палати, колегії), які брали участь у його ухваленні (частина п`ята статті 101 Закону № 1402-VIII).
86.            Як установив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23 квітня 2024 року Комісія провела співбесіду зі ОСОБА_1 у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, та прийняла оспорюване позивачем рішення, яким відмовила в наданні рекомендації про призначення його на посаду судді Печерського районного суду міста Києва.
87.            Відповідно до частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.
88.            При цьому пунктом 48 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» 
Закону № 1402-VIII визначено, що рішення ВККС оскаржуються відповідно до статті 88 цього Закону.
89.            Так, частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
90.            Оскільки рішення ВККС про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді з моменту його ухвалення спричиняє негативні наслідки для кандидата на посаду судді, адже припиняє його участь у конкурсі на цю посаду, таке рішення підлягає оскарженню відповідно до статті 88 Закону № 1402-VIII та в порядку, передбаченому КАС України.
91.            Згідно із частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 
-                  склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
-                  рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
-                  суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
-                  рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
92.            Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав для скасування оскаржуваного рішення, визначених пунктами 1-3 статті 88 Закону № 1402-VIII.
93.            Водночас спірне рішення з урахуванням доводів позивача у цій справі потребувало здійснення судом всебічної оцінки на предмет відповідності його вимогам, визначеним пунктом 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII.
94.            ВККС є уповноваженим суб`єктом з питань проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді та прийняття рішення за його результатами, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якого поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України.
95.            Оцінюючи спірне рішення в аспекті його відповідності частині третій статті 79-5 Закону № 1402-VIII, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.
96.            Спірне рішення Комісія прийняла, реалізуючи її визначені законом повноваження у конкурсній процедурі добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, за результатами проведення співбесіди з позивачем, який посів переможну позицію за рейтингом до Печерського районного суду міста Києва. 
97.            Велика Палата Верховного Суду нагадує, що відповідно до частин другої та третьої та статті 79-5 Закону № 1402-VIII ВККС може відмовити в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді виключно у разі наявності у неї обґрунтованого сумніву щодо відповідності цього кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.
98.            Велика Палата Верховного Суду (як і в інших справах з такими самими предметом і підставами позову) підтверджує, що повноваження Комісії стосовно оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в національній системі судоустрою.
99.            Жоден суб`єкт, у тому числі й суд, не вправі втручатися у здійснення Комісією компетенції щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.
100.        Варто зауважити, що Закон № 1402-VIII не визначає переліку обставин у професійній діяльності та особистому житті кандидата на посаду судді, які можуть зумовити виникнення у ВККС обґрунтованого сумніву щодо відповідності цього кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики, а отже, стати підставою для відмови ВККС надати рекомендацію про призначення цього кандидата на посаду судді.
101.        Разом з тим наділення ВККС свободою розсуду під час оцінки кандидата на посаду судді критеріям доброчесності не означає, що такий розсуд не має меж. У всякому випадку межа розсуду виключає свавільність дій та використання наданих повноважень не з легітимною метою, тобто не з метою, задля досягнення якої повноваження надані. Іншими словами, процедура оцінювання кандидата повинна бути правовою. У свою чергу правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципів законності та верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
102.        Згідно з Рекомендацією № R(80)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
103.        У цій рекомендації Комітет Міністрів Ради Європи сформулював основні принципи, які слугують змістовними гарантіями ухвалення справедливого рішення. Так, здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: не переслідує жодної іншої мети, окрім тієї, для якої було надано повноваження; дотримується об`єктивності та неупередженості, враховуючи лише чинники, що стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, уникаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належний баланс між будь-якими негативними наслідками, які можуть виникнути внаслідок рішення стосовно прав, свобод або інтересів осіб та метою, яку таке рішення переслідує; приймає своє рішення в розумний строк з урахуванням суті питання, що розглядається; застосовує будь-які загальні адміністративні практики послідовним чином, враховуючи при цьому конкретні обставини кожного випадку.
104.        У Рішенні від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018 [справа № 1?123/2018(4892/17)] Конституційний Суд України зазначив, що принцип юридичної визначеності як один з елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.
105.        До такого механізму належить судовий контроль у разі оскарження особою рішення органу публічної влади до суду.
106.        Європейський суд з прав людини, досліджуючи межі дискреційних повноважень адміністративного органу, виснував, що суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості актів, які прийняті органом влади, однак все ж таки суди повинні проконтролювати, чи не є викладені в них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору [рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma RadioTelevisionltd. v. Cyprus), заяви № 32181/04 та № 35122/05, пункти 156, 157; у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria), заява № 38780/02, пункти 47-56; у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. theUnitedKingdom), заява № 19178/91, пункт 44].
107.        Відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності має місце, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
108.        У разі ж існування обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики Комісія як орган, відповідальний за формування високопрофесійного та добросовісного корпусу суддів, вправі прийняти вмотивоване рішення про відмову в наданні такому кандидату рекомендації про призначення на посаду судді. Цими повноваженнями ВККС наділяють норми частини третьої статті 79-5 Закону № 1402-VIII.
109.        Велика Палата Верховного Суду наголошує на винятковій важливості критерію доброчесності, з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.
110.        Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя. Навіть ззовні правомірні і законні дії кандидата за певних умов можуть оцінюватися як такі, що не узгоджуються з поняттям доброчесності.
111.        Слід зазначити, що авторитет та довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.
112.        Велика Палата Верховного Суду висновує, що відповідність критерію доброчесності є обов`язковою передумовою для зайняття вакантної посади судді, яка має особливий, високий конституційно-правовий статус та займає визначне місце у демократичному суспільстві, відіграє важливу роль у розбудові правової держави.
113.        Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що наявність обґрунтованих сумнівів у доброчесності кандидата унеможливлює надання йому рекомендації щодо призначення на посаду судді, навіть за умови, що він має високий рівень професійної компетентності. Доброчесність є самостійним і обов`язковим критерієм, який не може бути компенсований іншими позитивними характеристиками кандидата.
114.         Проведення Комісією співбесіди як завершального етапу такого конкурсу має на меті остаточно підтвердити відповідність кандидата на посаду судді усім встановленими законом критеріями, до яких належать компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика, доброчесність.
115.        Приймаючи рішення про рекомендацію кандидата для призначення на посаду судді, Комісія тим самим підтверджує відсутність будь-яких сумнівів, зокрема у його доброчесності, засвідчує, що така особа гідна обіймати цю посаду, що це призначення не зашкодить авторитету правосуддя і судової влади, укріпить довіру до неї з боку суспільства, сприятиме виконанню основного завдання ВККС - сформувати високопрофесійний і доброчесний суддівський корпус.
116.        Водночас, призначення кандидата на посаду судді за наявності обґрунтованих сумнівів у його доброчесності створює ризик підриву авторитету правосуддя та судової гілки влади в цілому, не сприяє зміцненню довіри суспільства до суду, а відтак суперечить одному з основних завдань ВККС, яким є формування високопрофесійного та доброчесного суддівського корпусу.
117.        В оспорюваному рішенні Комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованих сумнівів:
- стосовно відсутності конфлікту інтересів і неможливості впливу кандидата як прокурора району на ухвалення рішень Новояворівською міською радою щодо надання ОСОБА_1 дозволу на реконструкцію будівлі без жодних зобов`язань майнового характеру на користь територіальної громади (рішення Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312, яке викладено у новій редакції згідно з рішенням цієї ради від 29 січня 2014 року № 16);
- відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, що висуваються до особи, яка претендує на посаду судді, оскільки останній після отримання службової квартири для проживання, а в подальшому, подаючи відповідні заяви про виключення цієї квартири із числа службових, стверджував, що постійно проживає у ній зі всіма членами сім`ї - дружиною та сином, які й були в ній зареєстровані. Однак під час звернення до суду із заявою про визнання ОСОБА_4 (колишньої дружини) такою, що втратила право на користування службовою квартирою, ОСОБА_1 в позовній заяві вказав, що «відповідач з їх сином ніколи не вселялись та жодного дня в ній не проживали», та надав відповідні докази.
118.        Велика Палата Верховного Суду, надаючи тлумачення поняттю «обґрунтовані сумніви», у постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/139/24 дійшла таких висновків: «…Поняття «обґрунтовані сумніви» в адміністративному судочинстві означає, що сумніви повинні бути підкріплені конкретними фактами або доказами, які можуть викликати сумнів у правильності або законності певного рішення, дії чи бездіяльності, а також достовірності наданих (в цьому випадку) кандидатом на посаду судді відповідних пояснень, які Комісія ставить під сумнів. Ці сумніви не можуть бути простою підозрою чи відчуттям членів Комісії, а повинні базуватись на реальних фактах або обставинах, що дозволяють обґрунтовано сумніватися в певних подіях, фактах чи твердженнях.
Це означає, що сумніви не можуть бути просто суб`єктивними, вони повинні мати об`єктивну основу (мають підтверджуватися фактичними даними), яка може бути перевірена і оцінена судом».
119.        При цьому «норми» (стандарти) належної (гідної, етичної) поведінки кандидата на посаду судді не мають вичерпного, чітко окресленого визначення (виміру), адже подібні визначення не можуть охопити всіх граней суспільного життя, якому властиво змінюватися як з плином часу, так і під впливом низки соціальних процесів.
120.        Професійна діяльність і досвід роботи безперечно впливають на спроможність особи виконувати професійні обов`язки на посаді судді, й цей аспект Комісія теж покликана оцінити через призму відповідності певної кандидатури посаді судді. Водночас законодавець визначив, що етична компонента професійного судді має не менш важливе значення для здійснення правосуддя на засадах верховенства права, тож і цей аспект Комісія змушена брати до уваги під час конкурсного добору.
121.        Оцінювання кандидатури на посаду судді з цієї позиції не лише покладає відповідальність на Комісію за свої рішення (проявом якої є, зокрема, належна їх мотивація), але й виставляє заодно певні вимоги до кандидатів на посаду судді.
122.        Складно передбачити всі наслідки дій (вчинків, поведінки) особи у мінливих суспільних відносинах, особливо в умовах невизначеності. Водночас в людській спільноті, яка сформована і функціонує у певному історичному проміжку часу [«наповненому» притаманними йому культурними, моральними, ціннісними якостями (характеристиками], завжди існуватимуть певні засадничі уявлення про «правила» поведінки (дій, вчинків), які за певних умов / обставин (контексту) однаково сприймаються як належні (очікувані, передбачувані) або, іншими словами, «правильні». І йдеться не тільки про суто нормативно-правові стандарти (тобто офіційні; виконання яких забезпечується державним примусом), але і про норми моральні та етичні, які, втім, переплітаються з нормами права і як своєрідний «внутрішній» регулятор поведінки людей значною мірою впливають і на правове її [поведінки] регулювання.
123.        Професійна та, що важливо, етична поведінка судді позиціонується на міжнародному рівні як невід`ємна складова функціонування судової системи у демократичному суспільстві, побудованому на довірі з боку суспільства та авторитеті судової влади в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів. Орієнтири такої поведінки судді закріплені у згадуваних Бангалорських принципах від 19 травня 2006 року (схвалені Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23).
124.        За текстом цього акта, дотримання етичних норм, демонстрація дотримання етичних норм є невід`ємною частиною діяльності суддів (четвертий показник).
125.        У пункті 4.2 Бангалорських принципів поведінки судді зазначено, що постійна увага з боку суспільства покладає на суддю обов`язок прийняти ряд обмежень, і, незважаючи на те, що пересічному громадянину ці обов`язки могли б здатися обтяжливими, суддя приймає їх добровільно та охоче. Поведінка судді має відповідати високому статусу його посади.
126.         Суддя не повинен дозволяти членам своєї родини, соціальним чи іншим стосункам певним чином впливати на його діяльність, що пов`язана зі здійсненням функції судді, а також на прийняття ним судових рішень. Суддя не має права використовувати чи дозволяти використовувати авторитет власної посади для досягнення особистих інтересів судді, членів його сім`ї чи інших осіб. Суддя не повинен діяти чи дозволяти іншим діяти у такий спосіб, щоб можна було зробити висновок, що будь-хто неналежно впливає на здійснення суддею його повноважень (пункти 4.8, 4.9 Бангалорських принципів поведінки судді).
127.        У цій справі спір стосується кандидата на посаду судді місцевого суду, а не судді, посада якого [судді] вимагає дотримання записаних у названому документі стандартів поведінки. Та водночас кандидат на посаду судді повинен відповідати вимогам до цієї посади, що, таким чином, дозволяє щонайменше орієнтуватися на певні засади поведінки, які закріплені в згадуваному міжнародному акті, під час оцінювання кандидатури на відповідність вимогам закону, надто коли це стосується етичного аспекту, адже, як уже указувалося, авторитет судової влади вимагає передовсім від її представників (суддів) поважати свою посаду і через призму власної поведінки утверджувати довіру суспільства до суду (як інституції) загалом.
128.        З таких позицій оцінювання кандидата на посаду судді за критерієм доброчесності вимагає від Комісії ретельної уваги і передбачає певну свободу розсуду, або ж дискреції, що водночас зумовлює відповідальність за свої рішення, які з огляду на юридичні наслідки мають відповідати вимогам законності та обґрунтованості.
129.        Оцінюючи рішення ВККС, суд виходить із того, що Комісія діяла в межах наданих законом повноважень та з дотриманням принципів об`єктивності, всебічності й неупередженості при перевірці доброчесності кандидата.
130.        Як убачається зі змісту рішення ВККС, встановлені нею фактичні обставини свідчать, що кандидат та дві інші фізичні особи звернулися із заявами до міського голови міста Новояворівськ за отриманням дозволу на розробку проєкту реконструкції з надбудовою над нежитловим приміщенням в м. Новояворівськ (над приміщенням МКП «Новояворівськтеплокомуненерго») з метою облаштування житла. Вказані заяви були розглянуті, і рішенням Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312, яке викладено у новій редакції згідно з рішенням Новояворівської міської ради від 29 січня 2014 року № 16, надано дозвіл кандидату та двом фізичним особам на розроблення проєктної документації  щодо реконструкції з надбудовою двох житлових поверхів над нежитловими приміщеннями адміністративної двоповерхової будівлі МКП «Новояворівськтеплокомуненерго» з метою облаштування жилих квартир.
У результаті реконструкції згідно з договором про поділ майнових прав на нерухоме майно, що є спільною власністю від 22 липня 2014 року, кандидату у власність перейшли майнові права на квартири площею 101,4 кв. м та 99,8 кв. м. Кандидат отримав свідоцтво про право власності від 11 листопада 2015 року на квартиру площею 101,4 кв. м та свідоцтво про право власності від 17 листопада 2015 року на квартиру площею 99,8 кв. м. Надалі за договором купівлі-продажу квартири від 13 листопада 2015 року кандидат відчужив квартиру площею 101,4 кв. м за ціною 1 375 200 грн.
Комісія зауважила, що кандидат згідно з поданими ним документами у 2011-2013 роках обіймав посаду прокурора району у прокуратурі Яворівського району Львівської області, та критично оцінила позицію кандидата стосовно відсутності конфлікту інтересів і неможливості впливу його як прокурора району на ухвалення рішень Новояворівською міською радою щодо надання йому дозволу на реконструкцію будівлі без жодних зобов`язань майнового характеру з боку кандидата та інших осіб, які брали участь у вказаній реконструкції, на користь територіальної громади.
131.        Велика Палата Верховного Суду зазначає, що вказане обґрунтовано викликало у Комісії сумнів щодо відсутності у кандидата конфлікту інтересів і можливого використання свого службового становища для отримання майнової вигоди. Цілком обґрунтованим є висновок Комісії, що існувала реальна потенційна можливість впливу кандидата на прийняття рішень Новояворівською міською радою, навіть якщо безпосередніх доказів такого впливу не подано, оскільки сам факт отримання особою, яка обіймала посаду в органах прокуратури, дозволу на реконструкцію та подальше набуття у власність двох квартир унаслідок реалізації цього дозволу без належного економічного обґрунтування умов на користь громади є достатньою підставою для сумнівів у відповідності поведінки кандидата принципам доброчесності.
132.        Сам по собі факт переведення позивача у 2013 році до іншого підрозділу прокуратури (м. Львів) не усуває можливості його впливу на процес прийняття рішень, який було розпочато раніше - у період його перебування на посаді прокурора Яворівського району. Так, саме у 2012 році, тобто під час виконання позивачем функцій прокурора району, він ініціював звернення до міського голови щодо отримання дозволу на реконструкцію будівлі комунального підприємства. Саме це рішення від 05 вересня 2012 року № 312 стало первинним правовим підґрунтям для подальшого будівництва та набуття майнових прав. Таким чином, навіть якщо на час прийняття рішення від 29 січня 2014 року кандидат формально не обіймав посаду прокурора району, ключова подія, що створила для нього правові передумови для подальшого набуття квартир, мала місце в період його перебування на посаді прокурора району, тобто в час, коли існував потенційний конфлікт інтересів.
133.        Посилання позивача на те, що міська рада не встановлювала майнових зобов`язань для осіб, яким надавалися дозволи на реконструкцію, не спростовує сумнівів у доброчесності. Так само відсутність повідомлень до НАЗК або інших компетентних органів не є доказом відсутності самого конфлікту інтересів.
134.        Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що сумніви ВККС щодо доброчесності позивача є виправданими.
135.        Крім того, у спірному рішенні ВККС також зазначено, що відповідно до ордера від 03 квітня 2017 року № 11 серії МВК, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 березня 2017 року № 142/7, ОСОБА_1 , заступнику прокурора Чернівецької області, надано 2-кімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 (далі - службова квартира). В ордері визначено склад сім`ї ОСОБА_1 , а саме: дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 .
У заяві від 11 червня 2018 року, адресованій виконувачу обов`язків прокурора Чернівецької області, ОСОБА_1 , посилаючись на свій стаж роботи в органах прокуратури, реєстрацію та проживання спільно із сім`єю у складі трьох осіб у службовій квартирі, просив згоди на вирішення питання про виключення службової квартири з числа службових квартир прокуратури Чернівецької області.
21 квітня 2020 року в засіданні житлово-побутової комісії прокуратури Чернівецької області розглянуто заяву ОСОБА_1 про виключення з числа службових наданої службової квартири, що підтверджується протоколом засідання житлово-побутової комісії прокуратури Чернівецької області. У зазначеному протоколі вказано, що в процесі розгляду звернення встановлено, що у службовій квартирі ОСОБА_1 з квітня 2017 року постійно зареєстрований спільно із сім`єю у складі трьох осіб разом з дружиною та сином. ОСОБА_1 належить до категорії осіб, які мають право звернутися із заявою про виключення службового житлового приміщення, в якому він проживає спільно зі своєю сім`єю, з числа службових.
Кандидат звернувся до Чернівецького міського голови із заявою від 01 червня 2020 року, в якій просив розглянути в засіданні виконавчого комітету Чернівецької міської ради питання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані та проживають кандидат з дружиною та сином.
У деклараціях за 2017-2020 роки ОСОБА_1 зазначав право дружини на проживання в службовій квартирі у зв`язку з реєстрацією.
ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Чернівці з позовною заявою від 02 листопада 2023 року, в якій просив визнати ОСОБА_4 (колишню дружину) такою, що втратила право на користування службовою квартирою. Позовна заява мотивована тим, що колишня дружина з сином ніколи не вселялись та жодного дня в службовій квартирі не проживали і навів відповідні докази.
ОСОБА_1 , будучи у шлюбі, претендував на отримання службової квартири, а пізніше і на виключення цієї квартири з числа службових та неодноразово зазначав в офіційних документах про проживання його колишньої дружини разом з ним для отримання житла та для виключення його зі службового. Натомість після розірвання шлюбу ОСОБА_1 , маючи на меті визнати колишню дружину такою, що втратила право на користування службовою квартирою, в офіційному документі, поданому до суду (в позовній заяві) повідомив суду протилежні обставини, а саме те, що колишня дружина з сином ніколи не вселялись та жодного дня в ній не проживали.
Комісія не надавала оцінку обставинам та не встановлювала факт проживання чи непроживання колишньої дружини кандидата в службовій квартирі. Комісія зважала на те, що кандидат залежно від свого майнового або іншого інтересу вважає за допустиме вводити суд в оману і заперечувати факти, які він раніше визнавалися в інших офіційних документах. Зазначені дії ОСОБА_1 вказують на те, що його поведінка не відповідає критеріям, що висуваються до особи, яка претендує обійняти посаду судді.
136.        Тобто, як убачається з матеріалів справи, у період перебування на посаді заступника прокурора Чернівецької області позивач отримав службову квартиру, право на яку було надано з урахуванням складу його сім`ї - дружини та сина. Надалі  ОСОБА_1  неодноразово подавав документи, у яких підтверджував факт проживання дружини та сина у цій квартирі, зокрема в заявах до керівництва прокуратури, житлово-побутової комісії, Чернівецької міської ради, а також у щорічних деклараціях про майновий стан. Водночас у 2023 році, звертаючись до суду з позовом про визнання колишньої дружини такою, що втратила право користування квартирою, кандидат вказав прямо протилежні відомості, стверджуючи, що колишня дружина та син ніколи не вселялись і не проживали у службовому житлі.
137.        Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що така поведінка кандидата на посаду судді об`єктивно може породжувати у Комісії обґрунтовані сумніви щодо готовності кандидата відповідально та добросовісно виконувати обов`язки судді, які передбачають особливу відкритість, прозорість, високий рівень доброчесності та відповідальність перед суспільством.
138.        Велика Палата Верховного Суду погоджується з критичною оцінкою Комісії щодо недостатньої переконливості та аргументованості пояснень, наданих кандидатом, стосовно вказаних обставин.
139.        З огляду на наведені вище обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що ВККС обґрунтовано звернула увагу на суттєву розбіжність у змісті офіційних документів, складених самим кандидатом у різний час, залежно від його інтересу. Такі взаємовиключні твердження свідчать про свідоме подання кандидатoм неправдивих або взаємно суперечливих відомостей, що обґрунтовано викликало у Комісії сумнів у його доброчесності. 
140.        Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Комісія за наслідками проведення співбесіди мала у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію, для того щоб дійти до одностайної думки, яку було викладено у спірному рішенні, відсутні підстави вважати, що відображені у рішенні Комісії висновки не ґрунтуються на з`ясованих у ході співбесіди обставинах, змісті наданих позивачем пояснень та/або є свавільними.
141.        Оцінюючи ці обставини у сукупності, Комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності  ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики. Такий висновок не видається свавільним чи необґрунтованим і не виходить за межі виключної дискреції Комісії оцінювати кандидатів. Комісія не встановлювала фактичних обставин проживання членів сім`ї кандидата, тобто не вчиняла дій, що не входить до її компетенції, а тому висновки суду першої інстанції, що Комісія перебирає на себе повноваження суду стосовно висновків про введення ОСОБА_1 в оману Шевченківський районний суд міста Чернівці під час розгляду цивільної справи № 727/11796/23 є помилковими.
142.        Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком ВККС, що поведінка кандидата виявила відсутність необхідного рівня доброчесності, правдивості та послідовності, які є обов`язковими рисами для особи, що претендує на посаду судді. Суперечності у поданих ним офіційних документах, що мають юридичні наслідки, свідчать про невідповідність його поведінки високим морально-етичним вимогам до особи, яка претендує обійняти посаду судді.
143.        Частиною дев`ятою статті 69 Закону № 1402-VIII встановлено, що кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
144.        Як правильно зазначила Комісія у своєму рішенні, суперечливий зміст та нечітка аргументація наданих ОСОБА_1 під час співбесіди пояснень свідчать про недостатнє сприйняття кандидатом фундаментальних засад доброчесності, високі стандарти яких визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів, а також у Кодексі суддівської етики.
145.        Беручи до уваги усе вищенаведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що викладені у спірному рішенні Комісії висновки щодо обставин у справі не є довільними чи нераціональними, а підтверджені доказами і не є помилковими щодо фактів. Досліджуючи ці обставини у сукупності, ВККС дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики. Такий висновок не видається свавільним чи необґрунтованим і не виходить за межі виключної дискреції Комісії оцінювати кандидатів.
146.        Зміст спірного рішення засвідчує, що під час проведення співбесіди з ОСОБА_1 йому були забезпечені всі передбачені законом процедурні права та гарантії і перешкод у їх реалізації Комісія не створювала.
147.        Водночас ОСОБА_1 з покликанням на об`єктивні обставини та докази, які б їх підтверджували, не зміг надати достатньо аргументованих пояснень, які б спростовували встановлені Комісією факти, покладені в основу висновку про відмову в наданні рекомендації про його призначення на посаду судді.
148.        Норми, якими Комісія керувалась під час прийняття спірного рішення, були чіткими і зрозумілими, прогнозованими в застосуванні та відповідали критерію якості закону, не надавали їй необмежених повноважень, чітко окреслювали межі наданої Комісії дискреції, за які ВККС не вийшла.
149.        Наведене вище підтверджує, що спірне рішення є правомірним і повністю відповідає критеріям, встановленим у частині другій статті 2 КАС України.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
150.        Рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 відповідає вимогам частини третьої статті 79-5 Закону № 1402-VIII щодо вмотивованості, а також критеріям обґрунтованості та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС України.
151.        Натомість суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, відтак дійшов передчасних і неправильних висновків про наявність підстав для визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24, яким відмовлено в наданні рекомендації про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва.
152.        Варто окремо підкреслити, що висновки, викладені ВККС у спірному рішенні, мають суто спеціальний характер і стосуються виключно участі позивача в процедурі добору на посаду судді місцевого суду. Зміст цього рішення обмежений оцінкою кандидата в контексті визначених законом критеріїв доброчесності та професійної етики саме для претендентів на суддівську посаду, що є окремою, автономною процедурою, яка не перетинається з іншими процедурами оцінювання. Це рішення має значення виключно в межах відповідного добору на посаду судді та не може слугувати підставою для формування негативної оцінки професійної діяльності особи в іншій сфері публічної служби. У зв`язку із цим рішення Комісії не може враховуватися під час оцінювання ділових, моральних чи професійних якостей позивача у межах інших процедур публічної служби, оскільки стосується виключно процедури добору на посаду судді та не створює жодних правових наслідків поза межами цієї конкретної процедури.
153.        Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
154.        Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
155.        Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 317 КАС України).
156.         Оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують викладені у рішенні суду першої інстанції висновки, то апеляційна скарга ВККС підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
157.        Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 266, 292, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - задовольнити.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 травня 2025 року - скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя | | | В. Ю. Уркевич
   Суддя-доповідач                                                                            О. А. Губська 
Судді:         О. О. Банасько            О. В. Білоконь            О. Л. Булейко            І. А. Воробйова            М. М. Гімон            А. А. Ємець            Л. Ю. Кишакевич            В. В. Король        С. І. Кравченко         О. В. Кривенда         М. В. Мазур         С. Ю. Мартєв         С. О. Погрібний         Т. Г. Стрелець         І. В. Ткач         Н. В. Шевцова | | |