ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/11461/25
категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якій просить:
- визнати протиправною дії військової частини НОМЕР_1 щодо зупинення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зниклого безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 зниклого безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII в редакції Закону станом на дату призначення грошового забезпечення, а також стягнути з військової частини НОМЕР_1 утриману виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 зниклого безвісти ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту припинення виплат до винесення рішення у справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є дружиною зниклого безвісти в жовтні 2022 року військовослужбовця ОСОБА_2 та до лютого 2025 року їй щомісячно виплачувалося грошове забезпечення, як дружині зниклого безвісти військовослужбовця. Однак з березня 2025 позивачка жодних виплат від відповідача не отримувала. Позивачка не згодна з бездіяльністю відповідача та просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у відповідності до ст. 262 КАС України.
Від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач не зверталася до в/ч із оновленим пакетом документів (заявою) на підставі Закону України №3995-ІХ "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державних або безвісно відсутніх затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №5884. Зазначає, що наявні нарахування грошового забезпечення ОСОБА_2 , вказані кошти перебувають на депонованому рахунку та після надходження оновлених документів буде вирішено питання їх виплати належним особам.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначила, що законодавством не встановлено необхідність подання оновленого пакету документів (заяви) на підставі Закону України №3995-ІХ "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" для тих осіб, які уже отримують грошове забезпечення. Також наголошує, що оскільки чоловік позивачки зник безвісти до 08.10.2024, тому він не є таким, що згідно п.6 ст. 9 Закону України №3995-ІХ, не скористався своїм правом на особисте розпорядження. Наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Чоловік позивачки, солдат навідник 3-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 1-ої мехенізованої роти 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи бойове завдання, зник безвісти 11.10.2023 поблизу н.п. Водяне, Донецької області.
Позивачці до лютого 2025 року здійснювалося нарахування та проводилася виплата грошового забезпечення як дружині зниклого безвісти відповідно до п.4, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р. № 884 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх та статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII.
З березня 2025 року виплату грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка позивачці припинено, оскільки вона не зверталася до військової частини із оновленою заявою на підставі Закону України №3995-ІХ "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .
Не погодившись із діями відповідача, які полягають у не нарахуванні та невиплаті їй грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка та вважаючи, що подання оновленої заяви для тих осіб, які уже отримують грошове забезпечення, законодавством не передбачено, позивач звернулася з вказаним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним обставинам, суд зазначає таке.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон №2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 2 Закону №2011-XII установлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За змістом пункту 6 статті 9 Закону №2011-XII (в редакції від 04 травня 2024 року, тобто чинної станом на час зникнення чоловіка позивача безвісти) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначав механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі -військовослужбовці).
Пунктами 4, 5, 6 Порядку №884 було унормовано, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Законом №3995-ІХ (набрав чинності з 20 січня 2015 року, введено в дію з 01 лютого 2025 року) пункт 6 статті 9 Закону №2011-XII викладено в новій редакції:
«За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення».
На виконання положень абзацу восьмого пункту 6 статті 9 Закону №2011-XII Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 15 квітня 2025 року №449, якою вніс зміни, зокрема у постанову Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти», виклавши Порядок №884 у новій редакції.
Згідно з пунктом 1 Порядку він визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - визначені особи).
Відповідно до пункту 2 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Пунктом 6 Порядку №884, серед іншого, визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Судом встановлено та не є спірним у цій справі той факт, що чоловік позивачки, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи бойове завдання зник безвісти 11.10.2023 поблизу н.п. Водяне, Донецької області.
Позивачці до лютого 2025 року здійснювалося нарахування та проводилася виплата грошового забезпечення як дружині зниклого безвісти, а з березня 2025 року виплата припинилася.
Представник військової частини НОМЕР_1 , заперечуючи проти позову, зазначає, що грошове забезпечення ОСОБА_2 нараховується і кошти перебувають на депонованому рахунку та після надходження оновлених документів буде вирішено питання їх виплати належним особам.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити таке.
При вирішенні спору в частині розміру виплати грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця позивачу (дружині) з 01 лютого 2025 року суд зазначає, що відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення зміни до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» його розроблено на виконання доручення Віце-прем`єрміністра України Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13 жовтня 2023 року №8785/8/1-23. Прийняття цього Закону зумовлено необхідністю вдосконалення чинної норми щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, яка є неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення.
Законопроектом передбачалося, що реалізація Закону у новій редакції дасть можливість посилити соціальний захист військовослужбовців, адже після повернення з полону чи зниклий безвісти військовослужбовець зберігає за собою 50 відсотків належного йому грошового забезпечення, яке він набув, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, надважкі завдання із відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
Такі заходи з боку держави як збереження (депонування) належного, але не виплаченого, грошового забезпечення військовослужбовців, передбачає зарахування цих сум грошового забезпечення на депозитні рахунки військової частини, відкриті в органах Державної казначейської служби України. Тобто, депонування - це гарантоване зобов`язання держави перед військовослужбовцем про збереження його грошового забезпечення. Механізмом такого збереження не передбачено використання цих коштів державою або будь-якою іншою стороною (особою), але збережені (депоновані) суми грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти військовослужбовця надалі будуть виплачені в установленому законодавством порядку.
Зазначений закон прийнято саме згідно з вимогами принципу соціальної справедливості, адже 50 відсотків грошового забезпечення розподіляється між найближчими родичами зниклого безвісти військовослужбовця, а 50 відсотків залишається на його рахунках з метою забезпечення йому гідного рівня для життя після повернення додому та забезпечення його базових потреб. Тоді як у разі виплати 100 відсотків грошового забезпечення його найближчим родичам, військовослужбовець залишається ні з чим після повернення додому. Водночас родичі та сім`я зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошових коштів у разі визнання його загиблим.
Отже, жодного звуження прав позивача не відбувається, а відбулася лише зміна механізму реалізації права на соціальне забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця та членів його родини.
Закон №3995-ІХ не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, він є чинним, а отже обов`язковим до виконання на всій території України.
А тому правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, які виникли до внесення змін до Закону №2011-XII Законом №3996-ІХ, після набрання чинності таких змін, тобто з 01 лютого 2025 року, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.
Суд наголошує, що положення Закону №2011-XII, відповідно до яких за зниклим безвісти військовослужбовцем зберігається 50 відсотків його грошового забезпечення у разі відсутності особистого розпорядження, покликано не на звуження змісту та обсягу прав і свобод позивача - дружини зниклого безвісти військовослужбовця, а на збереження прав самого військовослужбовця, тобто відбулася лише зміна механізму реалізації права на соціальне забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця та членів його родини.
За наведених судом висновків суд не вбачає правових підстав для виплати позивачу грошового забезпечення її чоловіка, який уважається таким, що зник безвісти, станом на дату призначення грошового забезпечення, оскільки з врахуванням змін від 08.10.2024, внесених Законом №3995-IX, положення пункту 6 статті 9 Закону №2011-XII, згідно яких призначалася виплата, на теперішній час є не чинними. У цьому випадку жодного звуження прав позивача не відбувається, адже норми Закону №2011-XII з урахуванням внесених змін Законом №3995-ІХ покликані не на звуження змісту та обсягу прав позивача, а на збереження прав самого військовослужбовця, якому таке грошове забезпечення по суті належить.
Тобто, у позивача залишається право на отримання належної частки грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка ОСОБА_2 з урахуванням збереження прав самого військовослужбовця у розмірі 50 відсотків.
На думку суду, оскільки позивачці на підставі її заяви до лютого 2025 року здійснювалось відповідне призначення та виплата грошового забезпечення як дружині зниклого безвісти військовослужбовця, то зміна механізму реалізації права на соціальне забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця та членів його родини не тягне за собою обов`язку знов проводити процедуру призначення таких виплат, при тому що наявність у позивача права на грошове забезпечення безвісти зниклого солдата ОСОБА_2 відповідачем не заперечується та ним фактично визнано (було перевірено при вирішенні питання про виплату позивачу грошового забезпечення позивачці у повному розмірі).
Таким чином суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачці з березня 2025 року згідно з пунктом 6 статті 9 Закону №2011-XII з урахуванням внесених змін Законом №3995-ІХ частини грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 є протиправною та належним способом захисту порушеного права позивачки у цьому випадку є зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу з березня 2025 року частини грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 згідно з пунктом 6 статті 9 Закону №2011-XII з урахуванням внесених змін Законом №3995-ІХ.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Частинами першою, третьою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатила судовий збір у сумі 968,96 грн, отже, з огляду на часткове задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 484,48 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною дії військової частини НОМЕР_1 щодо зупинення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 зниклого безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з пунктом 6 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням внесених змін Законом України від 08 жовтня 2024 року №3995-IX "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", починаючи з березня 2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 понесені судові витрати у сумі 484,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

08.01.26