ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 742/935/25 Суддя (судді) першої інстанції: Ільченко О.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2025 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4053588 від 11.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн та закрити провадження у даній справі.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона адміністративного правопорушення не вчиняла. Зауважила, що якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак « 2.2», йому повинен передувати знак « 2.1» з додатковою табличкою « 7.1.2», проте у даному випадку таких знаків розміщено не було. Табличка « 7.1.2» взагалі відсутня, а знак « 2.1» не передує знаку « 2.2». Крім того, у базі рішень Прилуцької міської ради та виконавчого комітету Прилуцької міської ради відсутня інформація про надання дозволу на встановлення дорожнього знаку « 2.2» на перехресті вулиць Європейська-Гімназична.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати зазначене рішення, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, а справу про притягнення до адміністративної відповідальності закрити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача, що під час винесення постанови поліцейським порушено одну із стадій розгляду справи, а саме позивачу не роз`яснено права, у тому числі право на правову допомогу згідно статті 268 КУпАП.
Апелянт стверджує, що відповідачем на підтвердження події адміністративного правопорушення надана копія відеозапису із службового автомобіля, на якому зафіксовано факт порушення Правил дорожнього руху, але не надано відеозапис, на якому зафіксовано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка відбулася із грубим порушенням норм чинного законодавства.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що дорожній знак 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» на перехресті вулиць Європейська та Гімназична м.Прилуки встановлено незаконно.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2025 та від 19.12.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Від ОСОБА_1 до суду 23.12.2025 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим, судом апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено та підтверджується, що 11.02.2025 постановою серії ЕНА №4053588 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 не виконала вимогу дорожнього знаку « 2.2» - проїзд без зупинки заборонено, а саме здійснила проїзд не зупинившись, чим порушила п.8.4 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив із того, що причини для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4053588 від 11.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн відсутні, оскільки в судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, а саме не виконання вимоги дорожнього знаку « 2.2» - проїзд без зупинки заборонено.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993.
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР України).
Відповідно до п.8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно до п.8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до п. 8.4. ПДР дорожні знаки поділяються на групи:
а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;
б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;
в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;
г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;
ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;
д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;
е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
Дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» відноситься до знаків пріоритету і передбачає, що «забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою».
З огляду на наведені вище вимоги ПДР України, позивач у спірній ситуації зобов`язаний був зупинитися саме перед знаком.
За загальним правилом дорожній знак 2.2 має встановлюватись на перехресті проїзних частин, оскільки його метою є визначення пріоритету у русі певним учасникам дорожнього руху.
Відповідно до п.8.2-1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил та повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або ж частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною.
Якщо ж дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).
Водночас, дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли б сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.
Частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Разом з тим п. п. 2.2 п. 33.2 ПДР України, встановлено, що забороняється проїзд беззупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком 2.2.
Таким чином, поліцейський дійшов обґрунтованого висновку про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, визначеного частиною першою статті 122 КУпАП.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що процедури розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення не було, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Враховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватись на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
На виконання вищезазначених правових положень, відповідачем надано докази відеофіксації події адміністративного правопорушення, які містяться в підсистемі «Електронний суд».
Колегією суддів апеляційного суду здійснено перегляд наданого відповідачем разом із відзивом відеозапису, з якого вбачається факт наявності знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» на відповідній ділянці дороги та факт невиконання ОСОБА_1 вимог знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» та проїзд транспортного засобу без зупинки перед цим знаком.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що аргументи позивача щодо протиправності притягнення її до адміністративної відповідальності, є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача про те, що під час винесення постанови, поліцейським порушено одну із стадій розгляду справи, а саме не роз`яснено її права, у тому числі право на правову допомогу, а також те, що в матеріалах справи відсутній технічний запис, який би відображав розгляд справи щодо вчиненого правопорушення, колегія суддів зазначає таке.
Так, в матеріалах справи відсутній технічний запис, яким зафіксовано факт розгляду справи про вчинення правопорушення позивачем, а тому у колегії суддів не має правових та об`єктивних підстав поставити під сумнів дії поліцейських під час оформлення правопорушення, скоєного позивачем, зокрема, й в частині допущення процедури розгляду справи.
Водночас статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
В даному випадку факт не виконання позивачем вимог дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено», а саме здійснено проїзд не зупинившись, зафіксовано відеозаписом, який надано до суду представником відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77).
Інших обґрунтувань чи доказів, які б реально спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, апелянтом не надано, при цьому, підстав для переоцінки таких встановлених судом обставин, у колегії суддів немає, адже вони відповідають наявним у справі доказам. Апелянт лише заперечує встановлені та досліджені обставини, однак, не надав належних та достатніх обґрунтувань та доказів, які могли б поставити під сумнів такі висновки суду.
При цьому, процедурних порушень, що мали б реальний вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваними постановами, є законним.
При цьому суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про виключення відповідальності позивача з огляду на те, що згідно листа виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 06.02.2025 №00-16/857 у наявній базі рішень міської ради та виконавчого комітету міської ради відсутня інформація про надання дозволу на встановлення дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» на перехресті вулиць Європейська та Гімназична, виходячи із такого.
Так, в обґрунтування вищевказаних доводів апелянт посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 133/532/17.
Суд апеляційної інстанції дослідив із загальнодоступного джерела - Єдиного державного реєстру судових рішень, що предметом позову у справі № 133/532/17 між фізичною особою - підприємцем та виконавчим комітетом відповідної міської ради було визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету в частині заборони руху вантажних транспортних засобів на певній ділянці вулиці, встановлення пристрою обмеження висоти транспортних засобів, з обґрунтуванням порушення прав позивача, шляхом перешкоди його роботі як підприємця, та зважаючи на їх прийняття без погодження відповідних підрозділів Національної поліції.
Зважаючи на предмет спору у справі №133/532/17 у постанові від 24.09.2024 Верховним Судом зроблено аналіз положень законодавства щодо вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, які знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Відтак, характер правовідносин і предмет спору у справі, що розглядається та справі №133/532/17 є різним, тож і висновки Верховного Суду не є релевантними по відношенню до спірних правовідносин.
При цьому, у зазначеній справі №133/532/17 Верховний Суд не робив жодних висновків про те, що відсутність належного погодження виключає необхідність дотримання вказаних дорожніх знаків. Відтак посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі № 133/532/17 є безпідставним.
Крім цього, судова колегія наголошує, що кожний учасник дорожнього руху повинен дотримуватимуться дорожніх знаків.
Відтак, суд відхиляє доводи апелянта в частині відсутності дозвільної документації на дорожні знаки.
Крім того, позивач не заперечує факту невиконання вимог дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», вказуючи, що якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, йому повинен передувати знак 2.1.з додатковою табличкою 7.1.2., однак таких знаків розміщено не було.
Колегія суддів зазначає, що вказане не звільняє водіїв від обов`язку виконання вимог вказаного дорожнього знаку. Дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» відноситься до знаків пріоритету та встановлює черговість проїзду перехресть, тому позивач, керуючи транспортним засобом, зобов`язаний був виконати вимогу вказаного дорожнього знаку.
Отже, сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки відповідача.
Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 122 КУпАП.
Колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА №4053588 від 11.02.2025.
Щодо посилання апелянта на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13/02/2024 у справі №947/15395/23 слід зазначити, що дане судове рішення, відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.
Згідно з приписами частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Керуючись статтями 229, 243, 250, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2025 року у справі №742/935/25- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова