ПОСТАНОВА 
іменем України

27 січня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 397/642/24
провадження № 22-ц/4809/424/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач),  Карпенка О.Л., Мурашка С.І.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –    ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Ковтун Володимир Олександрович та приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Коваленко Галина Григорівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2025 року у складі судді Максимовича І.В.,
ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Ковтун Володимир Олександрович та приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Коваленко Галина Григорівна, про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що він є сином ОСОБА_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_4 , прізвище від першого шлюбу - ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 06.04.1983 уклала шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З цього часу він та його мати проживали разом з ОСОБА_6 однією родиною, останній вважав його своїм сином та між ними були міцні родинні відносини. Вони вели спільне господарство, підтримували один одного. Фактично ОСОБА_6 виховав його як рідного сина. У похилому віці він був єдиною опорою для матері та вітчима. Останні роки батьки хворіли, він був змушений їх доглядати, утримувати, допомагати вести господарство, допомагав у лікуванні. Він постійно проживав з ними за адресою їхньої реєстрації та за необхідності за місцем своєї реєстрації, оскільки батьки потребували сторонньої допомоги.
Його мати ОСОБА_3 у серпні 2023 року проходила лікування в неврологічному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» Кропивницької міської ради», їй було встановлено другу групу інвалідності та вона потребувала сторонньої допомоги. Він здійснював догляд за нею, оскільки ОСОБА_6 за станом здоров`я та через похилий вік не мав змоги доглядати. Інших дітей у матері та вітчима немає. У подальшому, у зв`язку із повторним ішемічним інсультом, з 11.10.2023 по ІНФОРМАЦІЯ_3 його мати проходила лікування та обстеження у КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради». У зв`язку з наявними захворюваннями ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла.
Його вітчим, ОСОБА_6 мав теж ряд захворювань, зокрема, захворювання серця, а тому проходив лікування у районній лікарні та теж потребував сторонньої допомоги. У нього декілька разів була госпіталізація до лікарні, втрачав свідомість, постійно скаржився на головні болі та біль у серці. ІНФОРМАЦІЯ_5 , через 14 днів після смерті матері ОСОБА_6 помер. ОСОБА_3 з 25.06.1997 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 з 22.06.2002 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 були зареєстровані за однією адресою. Він єдиний син ОСОБА_3 , інших дітей у неї немає.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне їй майно. Єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 був ОСОБА_6 та він. ОСОБА_6 інших дітей, онуків, братів чи сестер не мав, тому він є спадкоємцем після смерті останнього, як спадкоємець четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України.
У зв`язку з тим, що рідних дітей у ОСОБА_6 не було 28.12.2021 він склав на його користь заповіт на все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати дарувальнику на день смерті і на що він матиме право за законом.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все належне йому майно. Оскільки йому було відомо про складений заповіт на його користь, він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, як з`ясувалося, за життя ОСОБА_6 склав інший заповіт від 11.10.2023 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Саме в день складення другого заповіту, а саме 11.10.2023, у ОСОБА_3 стався ішемічний інсульт, вона була госпіталізована до лікарні у м. Кропивницький, а тому батько перебував у стресовому стані та погано себе почував. 
Вважав, що заповіт від 11.10.2023 не відповідав волі заповідача, був складений у момент, коли ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки в цей час мав захворювання, що впливали на свідомість особи та його здатність розуміти дії, які він вчиняє. Окрім того, оскільки в цей час його мати та дружина спадкодавця - ОСОБА_3 дуже хворіла, це вплинуло на стан здоров`я батька через перенесені стресові ситуації.
ОСОБА_2 не є дочкою спадкодавця, не пов`язана жодними родинними зв`язками із ОСОБА_6 . Він жодного разу за життя матері та вітчима не чув, щоб вони згадували про ОСОБА_2 . Крім того, він здійснював повністю поховання свого вітчима - ОСОБА_6 , усі витрати на поховання було здійснено за його власний рахунок. ОСОБА_2 похованням не займалася, участі у витратах на поховання не брала, навіть не була присутня під час захоронення спадкодавця. Жодного разу могилу вітчима не відвідувала та на зв`язок ні з ним, ні з його родиною не виходила, що ставить під сумніви будь-яких близьких відносин з померлим чи наявність підстав для того, щоб ОСОБА_6 мав намір залишити все своє майно невідомій особі.
Вважав, що заповіт від 11.10.2023 №1733 був складений в момент, коли спадкодавець не міг повною мірою розуміти значення своїх дій та керувати ними у зв`язку із наявними захворюваннями, перенесеним стресом та іншими ускладненнями стану здоров`я (мав ряд захворювань, які можуть свідчити про наявність психічного захворювання та про здатність керувати своїми діями у момент складання оскаржуваного заповіту), а ОСОБА_2 скориставшись безпорадністю спадкодавця, відсутністю інших осіб поряд зі спадкодавцем, вплинула на його волю, спонукавши скласти заповіт на свою користь.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Ковтун В.О. від 11.10.2023, зареєстрований у реєстрі за №1733.
РішеннямОлександрівського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2025 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Ковтуном Володимиром Олександровичем від 11.10.2023 та зареєстрованим у реєстрі за №1733.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
ОСОБА_1 направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2025 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - без задоволення. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
У судовому засіданні адвокат Райнов Г.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити. 
ОСОБА_1 та його представник адвокат Мельник О.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Треті особи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності третіх осіб на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню. виходячи з такого.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 06.04.1983 року одружилася з ОСОБА_6 (т.1 а.с.13-15).
Як свідчить довідка Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 12.12.2023 №3428 ОСОБА_3 була зареєстрована у АДРЕСА_1 з 25.06.1997 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 . На момент смерті за вказаною адресою з нею проживав та був зареєстрований її чоловік - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.17). Разом з тим відповідно до довідки Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 12.12.2023 №3431 ОСОБА_6 був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 22.06.2002 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказано, що на момент смерті проживав один (т.1 а.с.24).
Як убачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3826 (неврологічне відділення) Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Кропивницької міської ради від 30.08.2023 ОСОБА_3 знаходилась у стаціонарі з 24.08.2023 по 30.08.2023 з діагнозом ЦВХ. Виписана з відділення для подальшого нагляду невропатологом, сімейним лікарем, ендокринологом. Потребує постійного стороннього догляду (т.1 а.с.18).
З 15.09.2023 ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності безтерміново, причина інвалідності - загальне захворювання, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.09.2023 серії 12ААГ №387649 (т.1 а.с.21).
Крім того, з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №13780 Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної Ради» від 03.11.2023 убачається, що ОСОБА_3 знаходилась у стаціонарі відділення гострих мозкових інсультів з 11.10.2023 по 03.11.2023 з діагнозом основним: Повторний ішемічний інсульт від 11.10.2023 (т.1 а.с.19-20).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.22). Відповідно до довідки Олександрівського відділення Кропивницького району Кіровоградської області Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 30.11.2023 №3097/47 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , причина смерті - постінфарктний кардіосклероз (а.с.23).
До матеріалів справи позивачем надано накладну від 29.11.2023 на поховання ОСОБА_6 без зазначення особи, якою були понесені ці витрати, та без підписів осіб (т.1 а.с.25).
Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №414320 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2014 №17048770 ОСОБА_6 на підставі розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 16.04.2002 №187-р належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером 3520586500:02:000:0233 (ділянка № НОМЕР_3 ), площею 3,35 га на території Соснівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.26, 27).
29.03.2024 приватним нотаріусом Коваленко Г.Г. зареєстровано спадкову справу №72223275 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.10).
28.12.2021 ОСОБА_8 на випадок смерті склав заповіт про те, що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповів своєму синові ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковтуном В.О. (т.1 а.с.11).
Відповідно до заповіту від 11.10.2023, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковтуном В.О., ОСОБА_8 , перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно, попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства, на випадок смерті все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповів ОСОБА_2 . Підтвердив, що це заповіт не носить характеру фіктивного та удаваного правочину (т.1 а.с.116).
У судому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 25.09.2025 були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надали показання щодо обставин, викладених у позові (т.1 а.с.181-185).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 на час складання заповіту, а саме 11.10.2023, на тлі нервових потрясінь (хвороби дружини, що призвело до її смерті) за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.
Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина 1 статті 1266 ЦК України).
Право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).
Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.
Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.
Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 466/9242/21 (провадження № 61-4349св23); від 10 квітня 2024 року у справі № 683/1110/21, провадження № 61-471св24).
Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе, як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 61-21249св19, постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20, провадження №61- 21209св19).
Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовами інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи.
У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №161/17119/16-ц; від 12 вересня 2018 року у справі №522/25597/13-ц; від 18 вересня 2019 року у справі №311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
При цьому підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише встановлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій, в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №700/491/20-ц).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ за позовом про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.
Статтею 105 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема, психічний стан особи (п.2 ч.1).
Апеляційним судом встановлено, що 10.01.2025 ОСОБА_1 подав до суду клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для вирішення питання про можливість ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент посвідчення заповіту від 11.10.2023. 10.01.2025 позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів, необхідних для проведення експертизи (т.1 а.с.96-98, 99-100).
Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.01.2025 було задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Ковтуна Володимира Олександровича оригінал заповіту ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 11.10.2023, зареєстрованого у реєстрі за №1733, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Ковтуном Володимиром Олександровичем, складеного на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; у Комунального некомерційного підприємства «Олександрівська лікарня» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області - оригінали медичних карток та оригінали медичних документів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.103-105).
На виконання ухвали суду Комунальне некомерційне підприємство «Олександрівська лікарня» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області листом від 11.02.2025 №108 повідомило, що ОСОБА_6 згідно з перевіреною медичною документацією архіву на стаціонарному лікуванні у закладі не перебував. Розтин лікарем-патологоанатомом не проводився, лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_6 не видавалось, тому надати необхідну медичну документацію заклад не може (а.с.117).
У судому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 25.02.2025, ОСОБА_1 відмовився від заявленого ним клопотання про призначення посмертної судової психіатричної експертизи та вказана відмова була прийнята судом, про що свідчить протокол судового засідання №4106473 (т.1 а.с.118-119).
Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.123-124). 
Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. 
Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах цієї справи відсутній відповідний висновок судово-психіатричної експертизи, який би підтверджував у сукупності з іншими доказами, доводи позивача про те, що станом на 11.10.2023 при складанні заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Ковтуном В.О., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , не розумів значення своїх дій та чи не міг ними.
Слід зазначити, що позивач на стадії закриття підготовчого засідання і призначення справи по суті самостійно відмовився від заявленого ним клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи.
Тобто, психічний стан ОСОБА_6 в момент вчинення ним оскаржуваного правочину у справі належним чином не досліджувався, експерт на основі спеціальних знань та витребуваних судом об`єктів дослідження і матеріалів не встановив та надав категоричний висновок щодо доводів позивача про психічний стан померлого у момент вчинення ним правочину.
Так, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).
При цьому, в основу рішення суду першої інстанції про недієздатність ОСОБА_6 покладено суперечливі показання свідків, які, зокрема, не стосувались стану ОСОБА_6 саме у момент складання ним заповіту 11.10.2023, а також доводи, викладені у позивачем, які є недостатніми для встановлення психічного стану останнього та не підтверджують неспроможності спадкодавия на укладення оспорюваного заповіту.
Інших належних, допустимих та достатніх доказів того, що заповідач ОСОБА_6 на час посвідчення заповіту 11.10.2023 був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними, матеріали справи не містять, у зв`язку із чим у суду були відсутні підстави для задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене вище апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Ковтун Володимир Олександрович та приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Коваленко Галина Григорівна, про визнання заповіту недійсним.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання апеляційної скарги по справі у розмірі 1816,80 грн.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:
1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);
2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);
3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);
4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Як убачається з матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Райновим Г.С. та ОСОБА_2 від 20.11.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 27.01.2026 на суму 8500 грн, ордер на надання правничої допомоги серії СА №1074181 та квитанцію від 20.11.2025 на суму 8500 грн (т.2 а.с.1-4).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 8500 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2025 рокускасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Ковтун Володимир Олександрович та приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Коваленко Галина Григорівна, про визнання заповіту недійсним, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп, та витрати за надану правничу допомогу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 лютого 2026 року.

Головуючий суддя  О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко