УХВАЛА

10 грудня 2025 року 
м. Київ
справа №160/2599/23
адміністративне провадження №Зі/990/241/25
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р.,  розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від розгляду справи №160/2599/23, за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини                       НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 серпня 2017 року по 26 січня 2023 року; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з                       18 серпня 2017 року по 26 січня 2023 року, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого                    1995 №100.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2022 року по 26 січня 2023 року;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2022 року по 26 січня 2023 року у сумі 58828,35 грн, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року в адміністративній справі скасовано та прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- стягнуто з військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 25818,00 грн;
-  у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня               2023 року у справі №160/2599/23 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
23 грудня 2024 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від                  25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2024 року Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від                 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту              4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
06 лютого 2025 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від                 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня               2023 року у справі №160/2599/23 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
04 березня 2025 року до Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , надіслана 28 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня               2023 року у справі №160/2599/23 залишено без руху. Установлено скаржнику строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги у десять днів з моменту отримання ухвали шляхом подання до Суду вмотивованої заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням поважних підстав його пропуску та наданням відповідних доказіві та копій касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
18 березня 2025 року до Суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку, обґрунтована тим, що копія оскаржуваної постанови отримана ним лише 04 листопада 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2025 року визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження, вказані ОСОБА_1 , касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку та поданням доказів їх поважності.
15 квітня 2025 року до Суду надійшла заява про поновлення процесуальних строків, обґрунтована  аналогічними підставами, наведеними ОСОБА_1 у його заяві від 18 березня 2025 року, яким була надана оцінка Верховного Суду в ухвалі від 08 квітня 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2025 року визнано неповажними наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження; відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23.
03 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня               2023 року у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України.
11 серпня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня                2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України.
15 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня  2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України.
04 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №160/2599/23.
Також ОСОБА_1 до касаційної скарги долучено заяву про поновлення та продовження процесуальних строків, в якій заявлено клопотання про заміну складу суддів.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року №1529/0/78-25, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Мельник-Томенко Ж.М., судді: Жук А.В., Загороднюк А.Г.
Ухвалою Верхового Суду від 08 грудня 2025 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та в порядку, визначеному частиною четвертою статті 40 КАС України, передано для розгляду суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.
За результатами автоматизованого розподілу заяву про відвід передано на розгляд судді Радишевській О.Р.
Вирішуючи заяву про відвід, Суд виходить з такого.
Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.
Зокрема, положення статті 36 КАС України   передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого   статтею                          31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених   статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
У цьому випадку, очевидним є те, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості існує необхідність довести стороною наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.
Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів і доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Отже, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.
Проаналізувавши аргументи, якими обґрунтовано відвід, Суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу колегії суддів у цій справі.
У заяві про відвід заявник фактично висловлює недовіру судді Мельник-Томенко Ж.М. у зв`язку із постановленням ухвали від 04 вересня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження.
Отож доводи ОСОБА_1 свідчать про його незгоду з процесуальним рішеннями колегії суддів, що, відповідно до положень частини четвертої статті 36 КАС України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу. Крім того, у заявленому позивачем клопотанні не міститься жодного нормативного посилання на передбачені                  КАС України випадки, на підставі яких заявлено такий відвід.
Таким чином, оскільки доводи клопотання про відвід колегії суддів ґрунтуються виключно на незгоді із судовим рішенням, ухваленим 04 вересня 2025 року, обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід немає.
Керуючись статтями   36,   40 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 160/2599/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею є остаточною та не може бути оскарженою.

Суддя                                                                                                                                                                О.Р. Радишевська