Номер провадження: 22-ц/813/4236/26 
Справа № 947/275/25
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2025 року, постановленого під головуванням судді Петренка В.С., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 року в розмірі 22880,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 18880,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 26.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений договір №3771591 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті в розмірі 4000,00 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитотавцем зі свого поточного рахунку та картку позичальника емітовану банком України, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти по кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Договір підписано за допомого електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
21.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №21/02/2024, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 року.
Однак, відповідач не виконав умови укладеного договору та після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ні на рахунки попереднього кредитора, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 р. на суму 22880,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 18880,00 грн.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №3771591 від 26.06.2023 р. на суму 22880,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 18880,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
08.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2025 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року задоволена. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року скасовано та справа призначена до розгляду.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» залишений без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», в особі представника Дудченко К.В. звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову про задоволення позову в повному обсязі, стягнути судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянтзазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту укладення та отримання коштів ОСОБА_1 , оскільки не взяв до уваги, що кредитний договір був укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі та має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбенко Д.С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 22880,00 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, за наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 26.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3771591 у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» надає відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 4000,00 грн., строком на 360 днів.
Відповідно до п. 1.4. договору, тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 133839,05% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 32800,00 грн.
У відповідності до п. 2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .
Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом А166 26.06.2023 року ОСОБА_1 .
Також, відповідачем, шляхом накладення електронного підпису, підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткова інформація; інші важливі правові аспекти платежі.
На підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 4000,00 грн. на зазначену у договорі банківську картку за № НОМЕР_2 позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», в якому зазначено про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 26.06.2023 09:40:13 на суму 4000,00 грн., що здійснювалось на виконання укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» договору на переказ коштів без відкриття рахунку ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року.
Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.
21.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №21/02/2024, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 року.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» сплатило вартість обумовлену договором факторингу, що підтверджується квитанцією (а.с. 47).
Відповідно до витягу Реєстру боржників до договору факторингу, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 року.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», на підставі укладеного договору факторингу №21/02/2024 від 21.02.2024 року набуло право вимоги за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 року, укладеним з ОСОБА_1 .
З наданого до суду представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 року укладеним з ОСОБА_1 вбачається, що за останнім обліковується заборгованість у загальній сумі 22880,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 18880,00 грн.
Також, до позовної заяви надано розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 року, укладеним з ОСОБА_1 здійснений за період з 26.06.2023 року по 21.02.2024 року, у відповідності до якого позивачем нараховані проценти розміром 2% ставки в день, за вказаний період, що становить в сумі 18880,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Також суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, у суді не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами.
Однак, з такими висновками суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3771591 у сумі 4000,00 грн.
Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом А166 26.06.2023 року ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає, що спірний договір, який укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які виникають із кредитного договору.
Згідно пункту 1.2. договору №3771591 на умовах встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно умов договору про надання споживчого кредиту: сума кредиту (загальний розмір) складає 4000 грн. (п. 1.2. Кредитного договору); строк кредиту 360 днів (п. 1.3).
Згідно з п. 2.1 договору №3771591 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .
Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення», згідно договору укладеного 12.03.2019 року між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» ФК-П-19/03-01 на переказ коштів, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків України з метою видачі кредитів, яке здійснило зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 у сумі 4000 грн. 26.06.2023 о 09:40:13, номер транзакції в системі iPay.ua – 255661530, призначення платежу: зарахування 4000 грн. на карту № НОМЕР_2 (а.с. 31).
Номер рахунку, на який перераховані кошти, відповідає номеру рахунку, зазначеному у п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 3771591 (а.с. 19 зв.б.).
Судом встановлено, що кредитні кошти відповідачу перераховані через сервіс онлайн платежів iPay.ua ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, яке внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало ліцензію Національного банку України №3 від 11.11.2013 року, яке у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку, вказану відповідачем особисто в договорі про надання споживчого кредиту, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України.
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, а також неотримання відповідачем кредитних коштів матеріали справи не містять.
Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 404/6483/17 (провадження № 61-14432св19)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21 зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
На підставі ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).
Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є банківською установою, не відкривало позичальнику рахунку у банку, а лише перерахувало кредитні кошти на вже наявну картку ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна».
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про надання споживчого кредиту виконало та надало йому кредит в розмірі 4000 грн., що підтверджується дослідженими доказами, які наявні в матеріалах справи.
Укладаючи договір про надання споживчого кредиту сторони передбачили, що за користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах «1.4.1. Стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору.
У п. 1.5 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30341,06% річних (п. 1.5.1), при цьому у п. 1.6.1 зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту складає 32800,00 грн. (а.с. 19).
Станом на дату звернення до суду відповідач свої зобов`язання щодо кредитного договору № 3771591 про надання споживчого кредиту не виконав.
Станом на дату укладання договору факторингу від 21.02.2024 року строк дії договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 у період з 26.06.2023 року по 21.02.2024 року з процентною ставкою 2,00%, передбачених умовами договору, проценти нараховані у загальному розмірі 18880 грн.
Отже, позивачем заявлені до стягнення нараховані відсотки у розмірі 18880 грн., які обумовлені кредитним договором № 3771591, та в межах строку дії такого.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованості за відсотками – 18880 грн., а загалом - 22880 грн.
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 6056 грн. (2422,40 грн. + 3633,60 грн.).
З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» – задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2025 року – скасувати.
Ухвалити постанову.
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за кредитним договором №3771591 від 26.06.2023 року в розмірі 22 880 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 000 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 18 880 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 056 гривень.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 22 січня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда