03.02.26
22-ц/812/428/26

Провадження №22-ц/812/428/26
П О С Т А Н О В А 
Іменем України

03 лютого 2026 року         м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Лівінського І.В. та Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників цивільну справу №487/6190/25 за апеляційною скаргою Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївські парки» на рішення, яке постановив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Цуркана Романа Сергійовича у приміщенні цього суду 01 грудня 2025 року, повне судове рішення складено того ж дня, за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївські парки» про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и в :

У серпні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївські парки» (далі – КП ММР «Миколаївські парки») про відшкодування шкоди.
Позов мотивовано тим, що 09 липня 2025 року біля будинку №41 по вул. Марка Кропивницького у місті Миколаєві на належний позивачу припаркований автомобіль Маzdа 6 2006 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 впала гілка дерева з території зелених насаджень уздовж вулиці, внаслідок чого автомобіль було пошкоджено. У відповідності зі звітом від 01 серпня 2025 року №109/07-25 вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням його зносу складає 45116 грн. 96 коп. За фактом пошкодження автомобіля того ж дня позивач звернувся до відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області. Згідно відповіді начальника цього відділення вказана заява була зареєстрована, перевіркою було встановлено, що у події формально містяться ознаки злочину, передбаченого частиною 1 статті 194 КК України, однак згідно з частиною 2 статті 11 КК України в силу своєї малозначності ця подія не є злочином, внаслідок чого позивачу рекомендовано було звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Виконавчий комітет Миколаївської міської ради відповідальність за утримання об`єктів благоустрою по вул. Потьомкінській (на даний час - вул. Марка Кропивницького) у м. Миколаєві, у тому числі шляхом знесення дерев та усіх видів обрізання дерев, поклав на КП ММР «Миколаївські парки». На вимогу про відшкодування шкоди відповідач не відреагував.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь завдані майнові збитки у розмірі 45116 грн 96 коп., а також судові витрати у розмірі 14411 грн 20 коп., які складаються із 1211 грн. 40 коп. судового збору, 8200 грн. оплати за проведення автотоварознавчого дослідження та 5000 грн. оплати за правничу допомогу.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вказуючи, що вони є незаконними та необґрунтованими. Так, на думку відповідача, вартість ремонту визначена позивачем правильно, а саме - з урахуванням зносу автомобілю, а тому в цій частині у відповідача відсутні заперечення. Проте інші докази, які свідчать про те, що вказана подія відбулася саме біля будинку АДРЕСА_1 , та те, що гілка впала саме з того дерева, яке закріплене за відповідачем, викликають сумніви. Так, позивач не викликав на місце події поліцейських (слідчо-оперативну групу), які б могли скласти протокол огляду місця події, в якому б було зафіксовані місце та час проведення такого огляду, дані щодо огляду дерева та слідів від відламаної гілки, яка нібито впала на автомобіль позивача. Так само, до матеріалів справи не додано схеми місця події та не долучено фотофіксацію результатів огляду місця події. Відповідач вважав, що наявність протоколу огляду місця події з доданою схемою та фотофіксацією має важливе значення, так як є процесуальним документом, який засвічує певні події та явища, фіксацію падіння гілки на автомобіль позивача, пошкодження, які були спричиненні від падіння гілки. У долучених до матеріалів фотографій та відео не зафіксовано факт зламу гілки дерева, з цих доказів неможливо встановити, де саме відбулося пошкодження автомобіля позивача внаслідок зламу гілки дерева, а також, у якого саме дерева стався злам гілки. Тому відповідач вважає, що надані позивачем докази не містять відомостей, які б дозволили встановити вину відповідача у заподіянні шкоди.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Стягнуто з КП ММР «Миколаївські парки» на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 45116 грн. 96 коп., на відшкодування витрат на оцінку майна - 8200 грн. та судового збору – 1211 грн. 20 коп.
Рішення суд умотивував тим, що 09 липня 2025 року на належний позивачу автомобіль MAZDA 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Марка Кропивницького біля буд. 41 у м. Миколаєві, впала гілка дерева, завдавши автомобілю пошкоджень. Дерево, з якого впала гілка, на належний позивачу автомобіль, розташовано на землі комунальної власності (землі загального користування населених пунктів – «вулиці»). Балансоутримувачем зелених насаджень по вул. Марка Кропивницького біля буд. 41 (серед яких наявне дане дерево) у м. Миколаєві є КП ММР «Миколаївські парки», яке зобов`язано здійснювати заходи з утримання зелених насаджень. Падіння гілки дерева без будь-якого впливу на неї (що є неспростованим у ході судового розгляду) вказує на те, що КП ММР «Миколаївські парки» не дотрималося такого обов`язку. Вказані позивачем обставини суд вважав доведеними та при цьому, КП ММР «Миколаївські парки» не довело, що позивачу була завдана шкода не з його вини, а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнувши завдані позивачу збитки, зазначені у позовній заяві.
В апеляційній скарзі КП ММР «Миколаївські парки» просить рішення суду скасувати , ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не заперечує наявність рішень Виконавчого комітету ММР №113 від 26 січня 2022 року та №178 від 24 березня 2023 року і закріплення за ним об`єктів благоустрою, проте наголошує на тому, що КП «Миколаївські парки» не може відповідати за пошкодження, які спричиненні падінням гілки з дерева, яке не ідентифіковане. В рішенні суду не вказано докази щодо неправомірних дій (бездіяльності) відповідача по справі, які перебували б у причинно-наслідковому зв`язку з обставинами, які привели до пошкодження автомобіля позивача, а тому відсутні підстави покладати на відповідача обов`язок з відшкодування шкоди. У долучених до матеріалів фотографій та відеозапису не зафіксовано факт зламу гілки дерева та порушення благоустрою і таке не підтверджено належними доказами. Будь-які пояснення від інших осіб щодо факту падіння сухої гілки саме з дерева, яке закріплено за відповідачем за вказаною адресою, в матеріалах справи відсутні. За період 2023-2025 років до КП «Миколаївські парки» відповідні заяви від юридичних чи фізичних осіб та доручення від компетентних органів щодо обрізки гілок та видалення дерев, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заяв про те, що стан дерева (гілок тощо) за вказаною адресою загрожує життю, здоров`ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, не надходили, що свідчить про відсутність підстав для позачергового огляду та проведення певного виду робіт. Відповідач вчасно виконував заходи з благоустрою і не мав на своїй території, зокрема, по вул. Марка Кропивницького в м. Миколаєві, на момент події пошкоджених дерев, які б давали підстави для здійснення санітарного обрізання або видалення. Згідно фототаблиці, яка надана відповідачем, дерева, які ростуть за адресою: вул. Марка Кропивницького, 41, знаходяться в доброму стані, обрізки не потребують, сухі гілки на деревах відсутні. Щодо стягнення матеріальних збитків відповідач зазначає, що на підтвердження заподіяння позивачеві матеріальної шкоди, останній надав звіт від 01 серпня 2025 р. №109/07-25 про незалежну оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, складений ФОП ОСОБА_2 . Між тим, в ході судового засідання по справі відповідач подавав клопотання до суду щодо витребування у позивача інформації про відновлення транспортного засобу на момент розгляду цивільної справи та запропоновував надати посилання на докази, що підтверджують вказане. Під час судового засідання вказане клопотання не було задоволене. В судовому засідання на питання судді позивач зазначив, що його транспортний засіб відновлено власними силами. КП ММР «Миколаївські парки» звертає увагу, що суд при ухваленні рішення не дав оцінку таким обставинам. Посилаючись на правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц та у справі №591/3152/16-ц від 25 березня 2019 року, де вказано, що так як автомобіль вже фактично відновлений, суд не може взяти до уваги експертне дослідження та повинен визначати розмір відновлювального ремонту на підставі саме документів, які підтверджують здійснення такого ремонту, відповідач зауважує, що суд першої інстанції стягуючи заподіяну позивачеві матеріальну шкоду виходив виключно з тих сум, які визначені у звіті, наданому позивачем, та не з`ясував розмір реально понесених позивачем витрат по здійсненні ремонту транспортного засобу. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача КП на користь відповідача матеріального збитку у розмірі 45116 грн 96 коп., а також відшкодування витрат на оцінку майна у розмірі 8200 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Кірюхін О.М. вказує, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі доказами, зокрема стосовно розміру завданої позивачу майнової шкоди, та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи».
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції вимогам закону щодо змісту судового рішення не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобілю Маzdа 6 2006 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 (а.с. 30).
09 липня 2025 року о 14 год. 05 хвил. внаслідок падіння сухої гілки з дерева на автомобіль Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований біля будинку АДРЕСА_1 було завдано механічних пошкоджень вказаному автомобілю, а саме: деформовано переднє ліве крило, розбито вітрове скло, тріснула кришка бокового правого дзеркала заднього огляду, порушено лако-фарбове покриття капоту двигуна, двері передньої правої, двері задньої правої, даху автомобілю (а.с. 30-31).
За фактом пошкодження автомобіля позивач 09 липня 2025 року звернувся до відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області із відповідною заявою. В порядку реагування на повідомлення позивачу надано відповідь про те, що перевіркою звернення було встановлено, що у події формально містяться ознаки злочину, передбаченого частиною 1 статті 194 КК України, однак згідно з частиною 2 статті 11 КК України в силу малозначності ця подія не є злочином, внаслідок чого позивачу рекомендовано було звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 6).
Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля № 109/07-25, складеного 01 серпня 2025 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, пошкодженого внаслідок падіння гілки дерева 09 липня 2025 року на день події з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 45116 грн. 96 коп. (а.с. 10-38).
Витрати позивача на проведення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди склали 8000,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 01 серпня 2025 року та квитанцією про перерахування коштів від 01 серпня 2025 року (39, 40).
У справі, яка переглядається, позивач просить про відшкодування йому майнової шкоди (вартості відновлювального ремонту автомобілю з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових та витрат на проведення оцінки цієї шкоди), завданої падінням гілки дерева, з відповідача, якого вважає відповідальним за стан зелених насаджень в місті Миколаєві.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Так, згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи 
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (часина 4 статті 263 ЦПК України).
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Факт завдання автомобілю позивача механічних пошкоджень внаслідок падіння гілки дерева 09 липня 2025 року за адресою: вулиця Марка Кропивницького, будинок 41 підтверджується доказами, які є належними, достатніми та переконливими.
Так, у листі Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 21 вересня 2025 року №465/07 повідомлено, що Регіональна торгово-промислова палата Миколаївської області є власником системи відеоспостереження IR BULLET NETWORK CAMERA, яка функціонує для забезпечення безпеки організації, її майна та власності, а також безпеки працівників. Кут огляду камери охоплює територію прилеглу до приміщення організації (зону входу/виходу, паркінгу, частина дороги) без охоплення інших об`єктів за адресою: вулиця Марка Кропивницького, будинок 41. 09 липня 2025 року камерою відеоспостереження IR BULLET NETWORK CAMERA було зафіксована подія - падіння гілки дерева на автомобіль припаркований в межах огляду кута камери відеоспостереження, за якою було викликано наряд поліції. За фактом події 09.07.2025 року зареєстровано заяву № 23236 від 09.07.2025 року ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області. Регіональна торгово-промислова палата Миколаївської області підтверджує, що відеозапис було зроблено із системи відеоспостереження IR BULLET NETWORK CAMERA, встановленій за адресою вулиця Марка Кропивницького, будинок 41 та надано на запит власника автотранспортного засобу (а.с. 67). 
Змістом наданого позивачем відеозапису та фотозображеннями підтверджується падіння на транспортний засіб позивача, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 09 липня 2025 року о 14 год 05 хвил. гілки з дерева та пошкодження автомобіля внаслідок цього. 
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування»).
За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.
Відповідно до частини 2 цієї ж статті, підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.
Зазначеними нормами встановлено, що утримання об`єктів благоустрою покладається на спеціально створені для цього органами місцевого самоврядування підприємства комунальної власності, а в разі їх відсутності - на балансоутримувачів.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування»).
Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
У пункті 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил).
Зазначеними нормами встановлено, що утримання об`єктів благоустрою покладається на спеціально створені для цього органами місцевого самоврядування підприємства комунальної власності, а в разі їх відсутності - на балансоутримувачів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/22129/16-ц (провадження № 61-43478св18) зазначено, що, «…до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень…».
У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 755/19416/20 з подібними правовідносинами судом зазначено: «Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.
Отже, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень».
Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 48-49) КП ММР «Миколаївські парки» (ЄДРПОУ 32884306) - це комунальне підприємство, зареєстроване 16 березня 2004 року, яке підпорядковується Миколаївській міській раді. Основна діяльність (КВЕД 81.30) включає утримання зелених зон, благоустрій та надання ландшафтних послуг.
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 178 від 24 березня 2023 року «Про розмежування відповідальності за утримання об`єктів благоустрою (їх елементів) у місті Миколаєві між комунальними підприємствами та виконавчими органами Миколаївської міської ради» з метою забезпечення чіткого розмежування відповідальності за утримання об`єктів благоустрою у місті Миколаєві між комунальними підприємствами та виконавчими органами Миколаївської міської ради затверджений Перелік заходів з утримання об`єктів благоустрою міста Миколаєва (у т.ч. поточний та капітальний ремонт) та відповідальних за їх виконання (здійснення/замовлення), відповідно до якого на КП ММР «Миколаївські міські парки» покладений обов`язок із санітарного очищення території об`єктів зеленого господарства міста Миколаєва (парки, сквери, площі тощо) у розумінні розділу 1 Переліку об`єктів благоустрою м. Миколаєва, що закріплюються за КП ММР «Миколаївські парки», затвердженого рішенням виконкому міської ради від 26 серпня 2020 року № 698 із змінами і доповненнями, передбаченими у тому числі рішенням виконкому міської ради від 26 січня 2022 року № 113 (у тому числі дитячі та спортивні майданчики, які знаходяться на території таких об`єктів зеленого господарств). 
Рішенням виконавчого комітету міської ради від 26 серпня 2020 року № 698 «Про закріплення об`єктів благоустрою міста за виконавчими органами Миколаївської міської ради із змінами і доповненнями, внесеними у тому числі рішенням виконкому міської ради від 26 січня 2022 року № 113 (з урахуванням змін, внесених рішенням виконавчого комітету № 113 від 26 січня 2022 року), затверджений перелік об`єктів благоустрою – зеленого господарства м. Миколаєва, що закріплюються за КП ММР «Миколаївські парки», зокрема, до них віднесені зелені насадження, розташовані на вул. Потьомкінській (а.с. 104), де сталося пошкодження належного позивачу автомобілю.
За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є доведеним пошкодження автомобілю позивача внаслідок падіння гілки дерева, і саме відповідач є підприємством, спеціально утвореним органом місцевого самоврядування для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності, а тому і відповідальним за відшкодування шкоди, заподіяної фізичним особам внаслідок неналежного виконання обов`язків з утримання об`єктів благоустрою – зелених насаджень.
Крім того відповідач не надав суду доказів того, що дерево, внаслідок падіння гілки якого пошкоджений автомобіль позивача, перебуває на балансі іншої юридичної особи (балансоутримувача), або органи місцевого самоврядування визначили іншу особу відповідальною за стан відповідних об`єктів благоустрою чи передали територію, на якій росте дерево, в оренду іншій особі. 
За такого, встановивши, що автомобіль ОСОБА_1 зазнав пошкоджень внаслідок падіння гілки дерева, яке росте на вулиці, та відповідальність за безпечний стан якого покладений на КП ММР «Миколаївські парки», суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме відповідач є особою, яка несе відповідальність за шкоду, яка завдана позивачу внаслідок бездіяльності відповідача.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про недоведеність вини КП ММР «Миколаївські парки» у спричиненні майнової шкоди позивачу, оскільки вони наведених вище висновків не спростовують.
Щодо заперечення відповідачем доказів майнової шкоди колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18) зазначив наступне: «Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. 
При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.
Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля марки Mercedes-Benz 220Е, номерний знак НОМЕР_2 , і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування…
Доводи заявника про те, що на підтвердження розміру завданих збитків він подав висновок науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в Київській області № 19 від 31 травня 2010 року, який відповідачами не спростований і може покладатися в основу судового рішення, касаційний суд відхиляє.
Судами встановлено, що автомобіль марки Mercedes-Benz 220Е, номерний знак НОМЕР_2 , фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.
ОСОБА_1, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, судам попередніх інстанцій не надав, тому висновок судів про недоведеність позовних вимог є правильним».
У справі, яка переглядається, на підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок падіння гілки дерева автомобілю, ОСОБА_1 долучив звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля № 109/07-25, складеного 01 серпня 2025 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, пошкодженого внаслідок падіння гілки дерева 09 липня 2025 року, на день події з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 45116 грн. 96 коп. (а.с. 10-38).
В суді першої інстанції представник відповідача заявляв клопотання про витребування у позивача інформацію про те, чи відновлено транспортний засіб на день розгляду справи, та запропонувати йому надати докази, що таке підтверджують (а.с. 88-89). 
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина 1 статті 82 ЦПК України).
В судовому засіданні суду першої інстанції 08 листопада 2025 року (а.с. 117) позивач підтвердив факт відновлення автомобілю власними засобами, натомість будь-яких доказів розміру таких фактичних витрат до справи долучив. 
За такого колегія суддів приймає аргументи апеляційної скарги про недоведеність позивачем розміру завданої йому внаслідок пошкодження автомобілю через падіння гілки дерева 09 липня 2025 року розміру майнової шкоди (прямих збитків), тоді як з урахуванням вище наведених положень закону є його процесуальним обов`язком, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що докази вартості відновлювального ремонту у позивача відсутні через проведення такого відновлення власними силами, є неприйнятними, оскільки проведення ремонту потерпілою особою самотужки не звільняє останнього від процесуального обов`язку підтвердити доказами, які будуть належними та достатніми, фактичні витрати, які він поніс на відновлення майна.
За такого суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги матеріального та процесуального закону, а також висновки Верховного Суду щодо порядку доведення розміру завданої шкоди, тому дійшов помилкового висновку, задовольнивши позовні вимоги, тоді як для цього відсутні підстав через недоведеність позивачем розміру завданої йому майнової шкоди.
Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи щодо відновлення позивачем пошкодженого автомобілю, помилково застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, не дотримався вимог процесуального закону, а тому ухвалив помилкове рішення, колегія суддів в силу пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України вважає за необхідне його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Оскільки апеляційна скарга задоволена, а рішення суду скасовано, в позові – відмовлено, наявні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на позивача, тому з останнього на користь відповідача слід стягнути сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 1816 грн. 80 коп. (а.с. 141).
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївські парки» задовольнити.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 грудня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
В позові  ОСОБА_1 до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївські парки» про відшкодування шкоди відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївські парки», ЄДРПОУ 32884306, 1816 грн. 80 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий      Т.М. Базовкіна

Судді:       І.В. Лівінський

Ж.М. Яворська
____________________________________
Повна постанова складена 03 лютого 2026 року