ЄУН: 336/700/25
Провадження №: 2/336/138/2026 
РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)
30 січня 2026 року     м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І.
при секретарі Пустовіт В.О.
за участі позивача ОСОБА_1 
представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , вказавши, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого була донька позивача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактично після народження сина ОСОБА_3 дитиною не цікавився, участі у його вихованні та утриманні не брав, аліменти за рішенням суду не сплачував, у зв`язку із чим вихованням та утримання ОСОБА_4 займалась ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Після смерті доньки позивач продовжила виховання онука самостійно. Вказуючи, що відповідач не виконує своїх обов`язків з виховання та забезпечення дитини, не піклується про сина, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 31.01.2025 року позовну заяву залишено провадження у справі відкрите, позивача звільнено від сплати судового збору, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 12.03.2025 року підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до розгляду.
Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2025 року призначено повторний автоматизований розподіл справи, справу передано у провадження судді Дацюк О.І.
Ухвалою суду від 09.06.2025 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено до розгляду.
Судом задоволено клопотання позивача про допит свідка, про витребування доказів, інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось, а судом не вирішувалось.
Ухвалою суду від 08.01.2026 року за клопотанням позивача судом витребувані докази.
Керуючись ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем не подано відзиву на позов, а позивач не заперечувала проти вирішення справи заочно, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
В судовому засіданні позивач підтримала позов повністю, пояснивши, що її донька ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб 22.08.2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_3 фактично будь-якої участі у вихованні та забезпеченні дитини ніколи не приймав від дня народження сина, він ніде не працював, вживав наркотичні речовини, а у січні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 припинили стосунки, після чого вихованням ОСОБА_4 займалась мати та бабуся, а матеріальним забезпеченням позивач. Відповідач не сплачував аліменти, які були стягнуті за рішенням суду у 2015 році, має заборгованість зі сплати аліментів. Будь-якої цікавості до сина протягом цих років не проявляв, його долею не цікавився. У листопаді 2024 року загинула ОСОБА_5 , тож ОСОБА_4 залишився в родині позивача, яка з того часу займається його вихованням та утриманням.
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги вони підтримують.
В ході дослідження судом доказів були допитано свідка, опитано дитину, досліджені письмові докази.
ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що жив раніше з матір`ю та бабусею, але після смерті матері живе із бабусею ОСОБА_1 , батька свого не знає, мати про нього ніколи не розповідала. Наразі його вихованням займається виключно ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що доводиться сусідкою позивача, проживає по АДРЕСА_1 з 2000 року, з позивачем знайома близько 15 років. Майже одразу після народження ОСОБА_4 . ОСОБА_5 разом із дитиною переїхала жити до позивача та з того часу проживала саме там. Відповідача свідок не бачила, про те, щоб він колись шукав сина або спілкувався із ним не чула, вихованням дитини та забезпечення займались ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Також в ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, з яких встановлено наступне.
ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження.
22.08.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали шлюб, ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.
Наказом начальника служби (управління) у справах діте=ей Запорізької міської ради від 06.12.2024 року № 5182 малолітнього ОСОБА_4 тимчасово влаштовано в родину ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 працювала на посаді машиніста з прання у ЗДО комьінованого типу № 244 «Біла лілея», натомість з її пояснень в судовому засідання вбачається, що наразі вона не працює, отримує пенсію.
Згідно із розрахунком заборгованості державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжя ОСОБА_3. станом на 30.09.2025 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 в загальному розмірі 347323,5 гривень. З вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 аліменти не сплачував з липня 2015 року.
З витребуваних судом документів вбачається, що ОСОБА_3 постановами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2010 року та від 21.10.2010 року притягнутий до відповідальності за ст. 44 ч. 1 КУпАП за незаконне зберігання ацетильованого опію, постановами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2015 року та від 19.12.2019 року притягнутий до відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_10 , вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2020 року ОСОБА_3 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України до 1 року обмеження волі, звільнений від відбування покарання в порядку ст. 75, 76 КК України з випробуванням строком на 1 рік, вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2020 року ОСОБА_3 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 3 років шести місяців обмеження волі, вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 22.12.2020 року ОСОБА_3 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 3 років 9 місяців обмеження волі.
Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 10.04.2025 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 .
При оцінці досліджених безпосередньо доказів у їх сукупності суд дійшов наступних висновків.
З досліджених судом доказів, зокрема, показань свідка, довідки про заборгованість зі сплати аліментів, висновку органу опіки вбачається, що відповідач ОСОБА_3 вихованням сина не займався, з ОСОБА_4 не спілкувався, його життям не цікавився, участі в його матеріальному забезпеченні не приймав.
Підсумовуючи викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не виховує сина, не цікавиться його життям, не надає матеріального забезпечення.
При цьому з досліджених судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та вироків суду вбачається, що ОСОБА_3 як до народження дитини, так і після народження сина систематично скоював правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, вчиняв домашнє насильство, один зі злочинів вчинив під час відбування покарання за попереднім вироком суду, що свідчить про злочинну спрямованість ОСОБА_3 та нехтуванням ним нормами законів та моралі.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як- найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст.12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. ст. 150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини та допускається лише тоді, коли безперечно доведено належними та допустимими доказами наявність хоча б однієї підстави, передбаченої СК України для позбавлення батьківських прав, винність та умисність поведінки того з батьків, щодо якого поставлено вимогу про позбавлення батьківських прав, очевидна неможливість змінити поведінку батьків у кращу сторону та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав.
На цьому наголошує і практика ЄСПЛ, і практика Верховного Суду. Так, ЄСПЛ у рішенні по справі «Хант проти України» за заявою № 31111/04 від 7 грудня 2006 року зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною (справа «Мамчур проти України» за заявою № 10383/09 від 16.07.2015 року).
В даному випадку, належними та допустимими доказами підтверджено умисне системне невиконання відповідачем батьківських обов?язків щодо малолітнього ОСОБА_3 протягом тривалого періоду часу, тож наявні підстави для застосування такого виключного способу захисту права дитини як позбавлення відповідача батьківських прав.
З відповідача на користь держави також належить стягнути судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).
Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Миколаїв, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 34, код ЄДРЮО 37573885.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя          О.І. Дацюк

Повний текст рішення виготовлений 30.01.2026 року
30.01.26