ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 467/1347/24
провадження № 61-9431св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури Колмикова Сергія Васильовича на постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 липня   2025 року в складі колегії суддів Царюк Л. М., Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М.
 
у справі за позовом заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької Оксани Євгенівни в інтересах держави до Арбузинської селищної ради Миколаївської області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Віра» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди недійсним, повернення земельної ділянки та
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
 
У вересні 2024 року заступник керівника Первомайської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом, у якому просив:
-   усунути перешкоди територіальній громаді селища Арбузинки Первомайського району Миколаївської області (далі - селище Арбузинка) в користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 29 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність   ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 липня 2020 року зареєстровано відповідне право приватної власності (запис № 37428611);
-  усунути перешкоди територіальній громаді селища Арбузинки в користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182                  від 01 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Віра» (далі - ФГ «Віра»), державна реєстрація якого здійснена 15 грудня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (запис № 39763396);
-  усунути перешкоди територіальній громаді селища Арбузинки в користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом зобов`язання                      ОСОБА_1 та ФГ «Віра» повернути на користь територіальної громади смт Арбузинки земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 площею 1 га, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.
Позов мотивований тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42023152050000061 встановлені порушення інтересів держави під час розпорядження землями водного фонду на території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20 грудня 2018 року № 9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею                  1 750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради.
У подальшому рішенням Арбузинської селищної ради від 16 жовтня 2019 року        № 28 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1 га у власність за рахунок вказаних земель. Рішенням селищної ради від 30 червня 2020 року № 36 затверджено проєкт землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 площею 1 га, розташовану у межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень                          20 липня 2020 року внесено відповідний запис № 37428611.
Зазначені наказ Головного управління Держгеокадастру та рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 36 були прийняті із порушенням вимог земельного законодавства.
Згідно з даними Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка безпосередньо накладається на русло річки та її прибережну захисну смугу.
Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 11 січня                   2024 року та від 27 травня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 накладається на русло водного об`єкта - річку Осикову, ліву притоку річки Гарбузинки басейну річки Південного Бугу та його прибережну захисну смугу шириною 25 м.
Під час огляду місця події із залученням спеціаліста-геодезиста у кримінальному провадженні від 22 січня 2024 року № 42023152050000061, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182, із залученням спеціаліста-геодезиста, встановлено, що ця земельна ділянка частково накладається на водний об`єкт та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги. Спірна ділянка в місцях накладення на прибережну захисну смугу має болотисту місцевість. Згідно з планом горизонтальної зйомки, складеним за результатами огляду, земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу площами 0,0102 га та 0,3523 га.
Спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду та частково перебуває в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту, що виключає право приватної власності на неї.
Крім того, між ОСОБА_1 та ФГ «Віра» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182. Враховуючи, що ОСОБА_1 отримано у власність спірну ділянку на підставі незаконних наказу та рішення, то укладений між нею та ФГ «Віра» договір оренди від 01 листопада 2020 року, предметом якого є спірна земельна ділянка, підлягає визнанню недійсним. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
14 квітня 2025 року рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області позов задоволено.
Усунуто перешкоди територіальній громаді селища Арбузинки у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою наступним шляхом:
-    визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради    від 30 червня 2020 року № 36 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;
-   визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 від 01 листопада 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Віра», державна реєстрація якого вчинена 15 грудня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (запис № 39763396);
-   зобов`язання ОСОБА_1 , ФГ «Віра» повернути на користь територіальної громади селища Арбузинки Первомайського району Миколаївської області в особі Арбузинської селищної ради земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.
Продовжена дія протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2024 року, після чого вони вважаються скасованими. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що спірна земельна ділянка фактично накладається на русло водного об`єкта - малої річки Осикова басейну річки Південного Бугу, що належить до водних об`єктів загальнодержавного значення та його прибережну захисну смугу, належить до категорії земель водного фонду та не може бути передана у приватну власність громадян. Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства через законодавчо визначену заборону передачі земель водного фонду та водних об`єктів у власність громадян.Арбузинською селищною радою під час прийняття рішення про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 не було дотримано вимог законодавства, що призвело до вибуття цієї земельної ділянки з власності держави.
01 липня 2025 року постановою Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. Рішення суду в частині скасування заходів забезпечення позову залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд мотивував висновки тим, що сукупність наданих прокурором доказів свідчить про те, що під час передачі ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 не було враховано, що частина цієї земельної ділянки накладається на водний об`єкт - малу річку Осикову та її прибережну захисну смугу, що відповідно до земельного та водного законодавства виключає можливість передачі її для ведення особистого селянського господарства. Водночас позовні вимоги прокурора не можуть бути задоволені з огляду на те, що за результатами розгляду справи встановлено, що тільки частина переданої у власність ОСОБА_1 земельної ділянки накладається на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу, а тому інша частина земельної ділянки передана у власність їй правомірно і вона як власниця може здійснювати своє право власності, тобто володіти, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Задовольняючи вимоги позовної заяви прокурора, який діяв в інтересах територіальної громади селища Арбузинки, суд першої інстанції порушив право власності                         ОСОБА_1 на частину земельної ділянки, що не накладається на водний об`єкт, а відтак була надана Арбузинською селищною радою у власність відповідачці для ведення особистого селянського господарства внаслідок безоплатної приватизації земельної ділянки у спосіб, визначений земельним законодавством. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2025 року заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури Колмиков С. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 липня 2025 року, в якій просить її скасувати, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області                          від 14 квітня 2025 року залишити в силі.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17,  від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц,                від 26 січня 2021 року в справі  № 522/1528/15-ц, від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року в справі № 910/10011/19,                        від 20 жовтня 2021 року в справі № 9901/554/19, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц, від 14 грудня 2021 року в справі № 643/21744/19,                     від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20, від 08 лютого  2022 року в справі                  № 209/3085/20, від 18 квітня 2023 року в справі № 357/8277/19, в постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 520/8336/17, про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним; застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. 
Власник і законний володілець земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі                                    № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц,                    від 07 квітня 2020 року в справі № 372/1684/14-ц, від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17). 
Незайнята прибережною захисною смугою частина земельної ділянки теж не є сформованою (її площа не визначена, межі не встановлені, інформація про неї до Державного земельного кадастру не внесена), тому ця земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав, яким можна розпоряджатись. Накладення спірної земельної ділянки на прибережну захисну смугу річки Осикової лише частково не спростовує факту порушення вимог земельного й водного кодексів під час формування та відведення усієї земельної ділянки у приватну власність              ОСОБА_2 . Як об`єкт цивільних прав існує лише земельна ділянка з кадастровим номером  4820355100:11:000:0182, тому вирішуватися має правова доля усього об`єкта цивільних прав, а не його частини. Запропонований апеляційним судом спосіб захисту порушених інтересів територіальної громади селища Арбузинки (повернення частини спірної земельної ділянки в натурі з відправними точками її площі, яка накладається на прибережну смугу річки) не є дієвим та ефективним. 
Позиція інших учасників справи
Відповідачка    ОСОБА_3  у особі свого представника - адвоката                    Порхуна В. М. звернулася через систему «Електронний суд» до Верховного Суду із клопотанням про зупинення провадження в справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 483/1336/13-ц (провадження                               № 14-72звц25). 
Заявлене відповідачкою клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на таке. 
На підставі пункту 10 частини першої статті 252 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Касаційне провадження справ здійснюється в порядку, встановленому Главою 2 Розділу V ЦПК України (статті 388-422). 
Однак ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18  липня 2025 року в справі № 483/1336/13-ц (провадження № 14-72звц25)відкрито провадження за виключними обставинами за заявами особи про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року та рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року в справі за позовом  Очаківського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури до Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області, особи заявника, треті особи: Миколаївське обласне управління водних ресурсів, Очаківське міськрайонне управління юстиції в Миколаївській області, управління Держземагентства в Очаківському районі Миколаївської області, Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство», про скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення землі.
Тобто предметом розгляду в справі № 483/1336/13-ц є заява про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року та рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України, у зв`язку зі встановленням Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення ЄСПЛ від 09 травня 2025 року в справі «Кулик проти України») порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення справи судом.
Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами урегульований Главою 3 Розділу V ЦПК України (статті 423-429) та не входить до касаційного провадження, визначеного Главою 2 Розділу V ЦПК України                   (статті 388-422). 
Відповідно наявність у провадженні Великої Палати Верховного Суду справи                    № 483/1336/13-ц (провадження № 14-72звц25), що переглядається в порядку виключних обставин, не зумовлює зупинення провадження в цій справі, що переглядається в касаційному порядку, на підставі пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
За інформацією Арбузинської селищної ради від 17 січня 2024 року                                       № 4929/02/23 наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20 грудня 2018 року № 9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради. Зокрема й земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0116 площею 35,7920 га. Цільове призначення земельної ділянки 16.00 землі запасу, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку відсутні, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані.
За зверненням ОСОБА_1 рішенням Арбузинської селищної ради                         від 16 жовтня 2019 року № 28 їй було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1 га.
Рішенням Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 36 затверджено проєкт землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 площею 1 га, розташовану у межах Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, утворену внаслідок поділу земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 4820355100:11:000:0116.
За договором оренди земельної ділянки від 01 листопада 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ФГ «Віра», земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 передано в користування ФГ «Віра» на строк до                       01 листопада 2040 року.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно              від 16 травня 2024 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2128850448203, зареєстровано за ОСОБА_1 20 липня                         2020 року, запис 37428611. Право на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2020 року зареєстровано за орендарем ФГ «Віра»                      15 грудня 2020 року, запис 39763396.
За даними Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка площею               1 га розташована на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області і за цільовим призначенням належить до категорії земель сільськогосподарського призначення з кодом 01.03 - для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка зареєстрована відділом в Арбузинському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 29 травня 2020 року.
Відповідно до акта інвентаризації водних об`єктів (річок, струмків, водосховищ, ставків, озер, тощо) та гідротехнічних споруд на території смт Арбузинка Арбузинської селищної територіальної громади Первомайського району Миколаївської області від 04 листопада 2021 року водний об`єкт - річка Осикова, притока річки Гарбузинки басейну річки Південного Бугу має довжину в межах територіальної громади 16,16 км, зокрема, в населених пунктах                         с. Мар`янівки та с. Полянки.
Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 27 квітня                  2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 частково накладається на русло водного об`єкта - річки Осикова, лівої притоки річки Гарбузинки басейну річки Південного Бугу та його прибережну захисну смугу шириною не менше 25 м (у визначеному законодавством розмірі). Такий висновок сформовано на підставі викопіювання Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру та плану горизонтальної зйомки, які надані за запитом прокуратури; додатку 1 до акта інвентаризації водних об`єктів Арбузинської селищної територіальної громади від 04 листопада 2021 року. Річка Осикова належить до малих річок загальнодержавного значення відповідно до класифікації річок України. Чинним законодавством України не дозволено ведення особистого селянського господарства у руслах річок та їх прибережних захисних смугах, оскільки така сільськогосподарська діяльність негативно впливає на стан водних об`єктів, у тому числі на їх водність.
За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проєктів розвитку Миколаївської облдержадміністрації                        від 10 січня 2024 року із наявних картографічних матеріалів вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 частково накладається на прибережну захисну смугу балки Осикової.
З протоколу огляду місця події від 22 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 42023152050000061, що проведений із залученням спеціаліста-геодезиста, визначено крайню точку земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 в південному напрямку, а саме в напрямку населеного пункту смт Арбузинки Первомайського району Миколаївської області та визначено (закоординовано) вертикальні координати та горизонтальні координати від крайньої точки водного об`єкту струмка (мала річка) без назви, та визначено, що крутизна схилу водного об`єкту струмка (мала річка) без назви, вздовж земельної ділянки за кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 складає менше 3 градусів, у зв`язку з чим визначено охоронну зону, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та складає 25 метрів від очерету та болотисту місцевість. Встановлено, що земельна ділянка розташована та частково накладається на водний об`єкт (струмок) та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги площею 0,0102 та 0,3523 га відповідно. Вздовж території всіх оглянутих та вищеописаних земельних ділянок візуально наявний водний об`єкт (струмок), який частково перебуває у стані криги, під якою протікає вода. Додатками до протоколу є фото таблиця та графічні матеріали, зокрема, план горизонтальної зйомки із графічним зображенням оглянутих земельних ділянок, їх меж, номерів, площ, визначенням площі охоронної зони водного об`єкта в межах відповідної земельної ділянки, 25 м охоронної зони, ситуаційних точок.
Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2023 року. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: згідно з топографічними та супутниковими картами земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності накладаються на водні об`єкти - балки (річки) Козиної, Кам`яної, Осикової або на їх прибережну захисну смугу, що суперечить вимогам земельного законодавства та свідчить про ймовірне внесення невстановленими особами до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей з метою вилучення землі з державної власності.
На запит  від 27 січня 2025 року № 1 представника ОСОБА_1 - адвоката Порхуна В. М. щодо кримінального провадження                                                  № 42023152050000061 повідомлено, що слідчим відділенням проводилось досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. 25 вересня                   2024 року у вказаному провадженні було прийнято рішення про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)).
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника                                   (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в                          справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року в справі                                  № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (пункт 68)).
Тож це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року в справі № 610/1030/18 (пункт 40)).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним і правомірним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в                      справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня                2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що вибраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (аналогічні висновки викладені в пунктах 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17,  від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц,                від 26 січня 2021 року в справі  № 522/1528/15-ц, від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року в справі № 910/10011/19,                        від 20 жовтня 2021 року в справі № 9901/554/19, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц, від 14 грудня 2021 року в справі № 643/21744/19,                     від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20, від 08 лютого  2022 року в справі                  № 209/3085/20, від 18 квітня 2023 року в справі № 357/8277/19, в постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 520/8336/17, про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним; застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Власник і законний володілець земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Судувід 12 червня 2019 року в справі  № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц,                    від 07 квітня 2020 року в справі № 372/1684/14-ц, від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17). 
Висновки апеляційного суду в цій справі не суперечать наведеним висновкам Верховного Суду, з огляду на таке. 
Відповідно до частин 1-4 статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (тут і далі на час звернення ОСОБА_1 із заявою про приватизацію земельної ділянки) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Згідно із частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста статті 118 ЗК України).
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома статті 118 ЗК України).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).
Статтею 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б» частини першої статті 121 ЗК України).
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК).
Частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 Водного кодексу України (далі - ВК України) встановлено, що землі, зайняті річками та їх прибережними захисними смугами належить до земель водного фонду.
До водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.
До водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання (стаття 5 ВК України).
Залежно від водозбірної площі басейну річки поділяються на великі, середні та малі. До великих належать річки, які розташовані у кількох географічних зонах і мають площу водозбору понад 50 тис. квадратних кілометрів. До середніх належать річки, які мають площу водозбору від 2 до 50 тис. квадратних кілометрів. До малих належать річки з площею водозбору до 2 тис. квадратних кілометрів.
Для визначення масивів поверхневих та підземних вод річки України поділяються за типами згідно з методикою визначення масивів поверхневих та підземних вод.
Визначена у цій статті класифікація річок України не застосовується для визначення масивів поверхневих та підземних вод (статті 79 ВК України).
Річка Осикова відноситься до малих річок загальнодержавного значення відповідно до кваліфікації річок України, а, отже, віднесена до об`єктів водного фонду. Зазначене підтверджується: викопіюванням Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру; даними схеми планування колишнього Арбузинського району, розробленої у 1991 році; планами горизонтальної зйомки об`єкту; актом інвентаризації водних об`єктів Арбузинської селищної територіальної громади від 04 листопада 2021 року. 
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Статтею 59 ЗК України визначено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування: а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури; в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури; г) військовим частинам Державної прикордонної служби України у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.
Відповідно до статті 85 ВК України передбачено користування землями водного фонду.
Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
У постійне користування землі водного фонду надаються військовим частинам Державної прикордонної служби України з метою забезпечення національної безпеки і оборони для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.
У користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.
Користування цими ділянками у зазначених цілях здійснюється з урахуванням вимог щодо охорони річок і водойм від забруднення, засмічення та замулення, а також з додержанням правил архітектури планування приміських зон та санітарних вимог у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Приписами статті 80 ВК України визначено, що з метою охорони водності малих річок забороняється: 1) змінювати рельєф басейну річки;2) руйнувати русла пересихаючих річок, струмки та водотоки; 3) випрямляти русла річок та поглиблювати їх дно нижче природного рівня або перекривати їх без улаштування водостоків, перепусків чи акведуків; 4) зменшувати природний рослинний покрив і лісистість басейну річки; 5) розорювати заплавні землі та застосовувати на них засоби хімізації; 6) проводити осушувальні меліоративні роботи на заболочених ділянках та урочищах у верхів`ях річок; 7) надавати земельні ділянки у заплавах річок під будь-яке будівництво (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), а також для садівництва та городництва;                  8) здійснювати інші роботи, що можуть негативно впливати чи впливають на водність річки і якість води в ній.
Статтею 60 ЗК України визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари -                50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
У межах прибережних захисних смуг забезпечується безперешкодний та безоплатний доступ громадян до узбережжя морів, морських заток, лиманів та островів у внутрішніх морських водах у межах пляжної зони, до берегів річок, водойм та островів для загального водокористування, крім земель охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон та зон особливого режиму використання земель, а також земельних ділянок, на яких розташовані: гідротехнічні, гідрометричні та лінійні споруди; об`єкти підвищеної небезпеки; пансіонати, об`єкти реабілітації, спорту, санаторії та інші лікувально-оздоровчі заклади, дитячі оздоровчі табори, що мають відповідні передбачені законом документи на споруди та провадження відповідної діяльності; об`єкти природно-заповідного фонду, об`єкти культурної спадщини.
Обмеження доступу громадян у будь-який спосіб (у тому числі шляхом влаштування огорож або інших конструкцій) до узбережжя водних об`єктів на земельних ділянках прибережних захисних смуг, що перебувають у користуванні громадян або юридичних осіб, а також справляння за нього плати є підставою для припинення права користування земельними ділянками прибережних захисних смуг за рішенням суду.
Відповідно до статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: 1) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво;2) зберігання та застосування пестицидів і добрив; 3) влаштування літніх таборів для худоби; 4) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; 5) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки; 6) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
У статті 95 ВК України передбачено, що усі води (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод. Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди водам (водним об`єктам), може бути припинена за рішенням суду.
Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що передача у приватну власність земель водного фонду під руслами малих річок та їх прибережними захисними смугами для ведення особистого селянського господарства є порушенням земельного та водного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово підкреслювала те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15-ц (провадження  № 14-71цс18), у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц) (провадження № 14-452цс18), у пункті 80 постанови                          від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)).
Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)). 
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18)).
У цій справі прокурор обґрунтовано звернувся з негаторним позовом з метою усунення порушення прав законного володільця спірної земельної ділянки водного фонду, на що правильно звернули увагу суди. 
Однак у справі встановлено часткове накладання спірної земельної ділянки на русло річки Осикової та її прибережної захисної смуги.А саме витяг із Публічної кадастрової карти підтверджує часткове накладання земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 на водний об`єкт, яким є річка Осикова.
За даними витягу з проєктного плану селища Арбузинки, наданого Департаментом містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської обласної військової адміністрації, спірна ділянка частково накладається на позначений водний об`єкт за межами селища Арбузинки.
Відповідно до змісту протоколу огляду місця події від 22 січня 2024 року, проведеного в межах кримінального провадження від 07 грудня 2023 року                       № 4223152050000061 за участю спеціаліста інженера-геодезиста та спеціаліста криміналіста із використанням приймача GNS GalaxyG1 Plus, Ns SG11C3133380152EDA (сертифікат UA 01 № 3053 від 16 грудня 2022 року), цифрового фотоапарату Ricon WG-80), зафіксовано огляд земельної ділянки русла малої річки та її прибережної смуги відповідно до місця розташування земельних ділянок з відповідними кадастровими номерами, їх опис, взаємне розміщенні та площу накладання на водний об`єкт і його прибережну смугу.                       В частині земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0182 у протоколі огляду зазначено, що ця земельна ділянка розташована та частково накладається на водний об`єкт (струмок) та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги. Площа накладання 0,0102 га та 0,3523 га.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 902/122/24 (провадження № 12-15гс25) зазначила, що «…витребування майна із чужого незаконного володіння як правомірний та ефективний спосіб захисту в цій справі не можна застосувати щодо всієї площі земельних ділянок, таку вимогу можна розглядати лише стосовно тієї частини земельної ділянки, що накладається на 50-метрову смугу вздовж кордону. Прокурор має довести, яка саме площа земельних ділянок, у яких межах накладається на 50-метрову смугу вздовж кордону. Захистити право без з`ясування повних відомостей про спірні земельні ділянки та їх ідентифікації неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі                            № 441/123/16). Для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»)». 
Верховний Суд висновує, що передана в приватну власність земельна ділянка, яка частково накладається на землі водного фонду, підлягає поверненню державі чи територіальній громаді лише в частині такого накладення (в цій справі передано в приватну власність землю площею 1 га, а площа накладання 0,0102 га та 0,3523 га) за негаторним позовом. 
Тільки частина переданої у власність ОСОБА_1 земельної ділянки накладається на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу, а тому інша частина земельної ділянки передана їй у власність правомірно і воня як власниця може здійснювати своє право власності, тобто володіти, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. 
Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом та відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. 
Згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що позбавлення ОСОБА_1 права власності на частину земельної ділянки, що не накладається на водний об`єкт, суперечить Конституції України та ЦК України, оскільки вони гарантують непорушність права приватної власності. 
У касаційній скарзі зазначено, що незайнята прибережною захисною смугою частина земельної ділянки теж не є сформованою (її площа не визначена, межі не встановлені, інформація про неї до Державного земельного кадастру не внесена), тому ця земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав, яким можна розпоряджатись. Накладення спірної земельної ділянки на прибережну захисну смугу річки Осикової лише частково не спростовує факту порушення вимог земельного й водного кодексів під час формування та відведення усієї земельної ділянки у приватну власність  ОСОБА_2 . Як об`єкт цивільних прав існує лише земельна ділянка з кадастровим номером  4820355100:11:000:0182, тому вирішуватися має правова доля усього об`єкта цивільних прав, а не його частини. Запропонований апеляційним судом спосіб захисту порушених інтересів територіальної громади селища Арбузинки (повернення частини спірної земельної ділянки в натурі з відправними точками її площі, яка накладається на прибережну смугу річки) не є дієвим та ефективним. 
Такі доводи суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 902/122/24 (провадження № 12-15гс25) та, з огляду на те, що в натурі межі частини земельної ділянкиОСОБА_4 з відправними точками її площі, яка накладається на водний об`єкт та його прибережну смугу, не визначені, не становлять підставу скасування постанови апеляційного суду. 
Доводи касаційної скарги в іншій частині зводяться до переоцінки доказів у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі                    № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Верховний Суд є судом права, а не судом факту, позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку відповідно до статті 400 ЦПК України.
Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на висновки судів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення (у частині вирішення спору по суті) - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
У частині вирішення питання щодо забезпечення позову постанова апеляційного суду не оскаржується та Верховним Судом не переглядається. 
Щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками касаційного перегляду справи судове рішення залишається без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Порхуна Віталія Михайловича про зупинення провадження в справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 483/1336/13-ц (провадження № 14-72звц25) відмовити. 
Касаційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури Колмикова Сергія Васильовича залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 липня 2025 року  (у частині вирішення спору по суті) залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          О. М. Ситнік
                                                                                                                      В. М. Ігнатенко
                                                                                                                 С. О. Карпенко
                                                                                                                 В. В. Сердюк
                                                                                                                      І. М. Фаловська