ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" жовтня 2025 р.           Справа№ 910/16040/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
секретар судового засідання - Король Д.А.
учасники справи:
від позивача : Якубовський Я.Р.;
від відповідача : Яковченко Р.Г. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 
у справі № 910/16040/24 (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Павер Інжинірінг"
до     Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 778 515,08 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Павер Інжинірінг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 778 515,08 грн, з яких 745483,30 грн - основного боргу, 27 837,84 грн - інфляційних втрат та 5 193,94 грн 3% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 по справі № 910/16040/24 позов задоволено повністю.                                         
Не погоджуючись з указаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 по справі № 910/16040/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права. Зокрема апелянт стверджує про те,  що 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/16040/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.10.2025. 
21.08.2025 через систему «Електронний суд» позивачем  було подано відзив на апеляційну скаргу у якому просив суд відмовити у її задоволенні. При цьому наголошує на тому, що оскаржуване рішення було прийняте місцевим господарським судом із додержанням норм матеріального та процесуального права. 
У судовому засіданні 08.10.2025 було оголошено перерву до 22.10.2025.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Павер Інжинірінг" є постачальником електричної енергії на ринку електроенергії та діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 03.12.2019 №2594.
В силу п.6 ч.1 ст.4 Закону України "Про ринок електричної енергії"  учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах, в тому числі шляхом укладання договору про врегулювання небалансів.
Обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі (ч.3 ст.3 Закону).
Пунктом 55 ч.1 ст.1 Закону передбачено, що оператором системи передачі є юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України Закону оператором системи передачі є суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з передачі електричної енергії.
Функції оператора системи передачі виконує відповідач на підставі ліцензії з передачі електричної енергії, виданої постановою НКРЕКП від 17.12.2021 №2624.
Частиною 2 ст.52 Закону на оператора системи передачі покладено функції адміністратора розрахунків (АР).
Пунктом 5 ч.3 ст.52 Закону встановлено, що адміністратор розрахунків відповідно до правил ринку розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.
Умовами пунктів 12, 46 ч.1 ст.1 Закону визначено, що небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку. Разом із тим, відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів.
Відповідно до ч.5 ст.70 Закону типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором.
Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії є додатком №1 до Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 за №307 (Правила ринку).
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ліцензійних умов та законодавства України позивачем та відповідачем було укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії, шляхом приєднання та включено до реєстру учасників ринку (ідентифікатор договору №1491-01024, дата акцептування 27.01.2020, далі - договір).
Наказом голови правління Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" №393 від 08.07.2024 затверджено умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії, який дів в період виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до п.2 договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР (відповідачем) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку.
Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.
Згідно з п.5.1 договору формування ОСП декадних звітів СВБ, місячних звітів, позапланових звітів СВБ, звітів про коригування, забезпечення СВБ коштів на рахунках ескроу СВБ відповідно до них, формування актів та списання ОСП коштів з рахунків ескроу СВБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП здійснюються відповідно до процедур та у строки, передбачені Правилами ринку та цим договором.
Відповідно до п.1.1.2, п.1.11.1 та п.1.11.8 Правил ринку система управління ринком (СУР) - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами. За допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів. Система управління ринком забезпечує, серед іншого, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.
12.08.2024 позивачем було виявлено некоректне завантаження даних комерційного обліку до Системи управління ринком зі сторони ОСР АТ "Чернігівобленерго", що склало 78517 кВт*год. Вказану інформацію також підтвердив АТ "Чернігівобленерго". Зокрема, у листі №22/7724/01-14 від 15.08.2024 ОСР повідомляє, що станом на 16-00 15.08.2024 дані по електропостачальнику на платформі Датахаб перезавантажено та дорівнюють нулю.
Відповідач направив позивачу акт купівлі - продажу електричної енергії для врегулювання небалансів від 31.07.2024 №СВБ_02_2024_07_1491 за період з 01.07.2024 по 31.07.2024, згідно якого позивач придбав, а відповідач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів в обсязі 78517 кВт*год на загальну суму 745483,30 грн. 
Акт не був підписаний з боку позивача, оскільки завантажені АТ "Чернігівобленерго" дані до системи ММS  у розмірі 78517 кВт*год щодо позивача не відповідають дійсності.
15.08.2024 позивач листом №116 від 15.08.2024, а також АТ "Чернігівобленерго" листом №22/7695/01-14 від 15.08.2024 повідомили відповідача про помилкові дані комерційного обліку площадок вимірювання групи "б" по електропостачальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Павер Інжинірінг".
Проте 15.08.2024 Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" списало кошти з рахунку позивача із спеціальним режимом використання у сумі 745483,30 грн в рахунок оплати заборгованості для врегулювання небалансів за період з 01.07.2024 по 31.07.2024 згідно акту від 31.07.2024 №СВБ_02_2024_07_1491, про що позивача повідомлено електронним листом від 16.08.2024.
Позивачем було направлено на адресу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" листи від 16.08.2024 №118, від 22.08.2024 №119, від 16.09.2024 №126, від 15.09.2024 №128, від 01.10.2024 №129, в яких йшлося про безпідставність списання коштів у сумі 745483,30 грн в рахунок оплати заборгованості для врегулювання небалансів за період з 01.07.2024 по 31.07.2024 та, відповідно, містилась вимога про повернення цих коштів.
В листі №01/61334 від 01.10.2024 відповідач повідомив позивача про те, що на підставі оновлених даних комерційного обліку 26.09.2024 в СУР було сформовано звіт - коригування №260202400499 за липень 2024 року та відповідно акт-коригування від 26.09.2024 №СВБ_К_03_2024_07_1491, що підтверджує зобов`язання щодо повернення 745483,30 грн позивачу, однак коштів для виконання зазначеного зобов`язання недостатньо.
Після оновлення даних комерційного обліку сума зобов`язання ОСП перед позивачем згідно акту-коригування становить 745483,30 грн та підлягає поверненню. Зазначені обставини також підтверджуються інформацію системи MMS (скрін-копії кабінету позивача).
Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що кошти у розмірі 745483,30 грн від відповідача так і не надійшли, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.
Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до абз.9 п.3.2 Правил коригування, які додатком №10 до Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 за №307, якщо за результатами звіту про коригування має відбутись списання для АР (нарахування для СВБ), АР на четвертий робочий день з дня виставлення акту коригування до акту купівлі-продажу перераховує з рахунку зі спеціальним режимом використання ОСП кошти на рахунок СВБ відповідно до акту коригування.
Судом встановлено, що  відповідач у вказаний строк суму у розмірі 745483,30 грн, підтверджену актом коригування від 26.09.2024 №СВБ_К_03_2024_07_1491 до акту купівлі - продажу електричної енергії для врегулювання небалансів від 31.07.2024 №СВБ_02_2024_07_1491 та звітом-коригування №2609202400499 за липень 2024 року, позивачу не повернув.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України).
Аналіз ст.1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім того, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).
Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі №539/3403/17.
Як вбачається з матеріалів справи, з рахунку позивача зі спеціальним режимом використання відповідачем було безпідставно списано 745483,30 грн. 
Колегія суддів відзначає, що наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст.1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати.
Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.
Зважаючи на неправомірність дій відповідача щодо списання з рахунку позивача 745483,30 грн без достатньої правової підстави, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського  суду про стягнення вказаної суми з відповідача. 
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат на суму 27 837,84 грн та 3% річних у розмірі 51 93,94 грн за період з 03.10.2024 по 26.12.2024.
Відповідно до ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.11, 12 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Зважаючи, що позивач просив місцевий господарський суд зазначити про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду зазначити у рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення суду у справі №910/16040/24.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/16040/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/16040/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/16040/24 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2025

Головуючий суддя                                                            В.В. Андрієнко 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                С.І. Буравльов