ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року	Львів	Справа № 380/16322/24 пров. № А/857/34358/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року, головуючий суддя – Андрусів У.Б., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

                                                       В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області, ГУПФУ в Чернігівській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову у призначенні пенсії №134550028146 від 28.06.2024 року (органом ПФУ помилково вказано «2023» замість « 2024»); зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 року до 31.03.2024 року на посаді молодшої медсестри буфетчиці, молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львова (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.06.2024 року згідно з заявою за №4483 від 19.06.2024 року на підставі ст. 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, визначеній п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року) у зв`язку з досягненням пенсійного віку 50 років за наявності страхового стажу більше 20 років, у тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що  відповідач  протиправно не зарахував до пільгового стажу за Списком №2 період роботи у КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня» з 01.03.2002 року до 04.11.2004 року та з 15.03.2023 року до 24.05.2024 року. Вважала, що акт індивідуальної дії прийнято відповідачем без урахування рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, тому є протиправним та таким, що порушує її право на належний соціальний захист.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №134550028146 від 28.06.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 року до 28.02.2023 року та з 15.03.2023 року до 24.05.2024 року на посаді молодшої медсестри буфетниці, молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львова (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» у подвійному розмірі відповідно до Закону України від 10.07.2003 року №1110-IV «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 60 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 19.06.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із застосуванням вікового цензу у 50 років; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Чернігівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду попередньої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV є досягнення 55-річного віку. Зважаючи на те, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 виповнилося 50 років, то підстави для призначення пільгової пенсії відсутні. Крім того акцентує увагу на тому, що Закон №1058-IV передбачає можливість зарахування до страхового стажу за раніше діючим порядком лише періоди роботи, які є стажем роботи для призначення пенсії та набуті до 01.01.2004 року.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, довідкою Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (КНП ЛОР «ЛОІКЛ») від 18.06.2024 року №407 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працює в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» на посаді молодшої медсестри буфетчиці 5-го відділення з 01.03.2002 (наказ про прийняття на роботу №21-к від 01.03.2002 року), з 01.03.2023 року переведена на посаду молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення (наказ про перевід №57-к від 27.02.2023 року) по даний час.
За період роботи в установі у відпустках без збереження заробітної плати та у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку не перебувала.
Крім того, в довідці зазначено, що згідно класифікатора посад, посада молодшої медсестри буфетчиці (санітарки буфетчиці) відноситься до молодшого медичного персоналу. Згідно з Законом України «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1110-1V від 10.07.2003 року стаж роботи зараховується у подвійному розмірі.
За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №411 від 19.06.2024 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», ОСОБА_1 працювала повний робочий день в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» за період з 01.03.2002 року по 28.02.2023 року, безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за посадою молодшої медсестри буфетниці (санітарки буфетниці) 5-го відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділом 24-а, п.-2 а, код КП 2230.2, підстава постанова КМУ № 461 від 24.06.2016р., – 21р. 0 міс. 0 дн., і за період з 15.03.2023 року по 24.05.2024 року безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за професією, посадою молодшої медсестри з догляду за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділ 24-а, п.-2 а, код КП 2230.2, підстава постанова КМУ №461 від 24.06.2016 – 1 р. 2 міс. 9 дн.
Підстава для видачі: наказ про прийом на роботу № 21-к від 01.03.2002 року, наказ про перевід № 70-к від 15.03.2023 року. Наказ на атестацію № 29 від 26.12.1996 року; №38 від 10.12.2001 року; № 33 від 05.11.2004 року; № 140 від 24.11.2009 року; № 102 від 10.12.2014 року; № 140 від 10.12.2019 року. Характер та умови праці докорінно не змінювались з 1996 року (з 1-ї атестації).
19.06.2024 року позивачка після досягнення 50-річного віку звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням стажу в подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01.03.2002.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Чернігівській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області №134550028146 від 28.06.2024 (помилково зазначено 2023) відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
За змістом рішення: «відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на роботах з шкідливими умовами праці за Списком №2. Страховий стаж заявниці становить 30 років 5 місяців 12 днів, у тому числі пільговий стаж за Списком №2 - 36 років 7 місяць 18 днів (з урахуванням ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
За доданими документами до пільгового стажу по Списку №2 не зараховано періоди роботи з 01.03.2002 року до 04.11.2004 року та з 15.03.2023 року до 24.05.2024 року згідно з довідкою від 19.06.2024 року №411, виданою Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», оскільки посада «молодша медсестра буфетниця» відсутня в наказі на атестацію від 10.12.2001 року №38, посада «молодша медсестра з догляду за хворими (санітарка) 1-го дитячого відділення» відсутня в наказі на атестацію від 10.12.2019 року №140».
Позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку – 55 років.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що робота в інфекційній лікарні на посадах молодшої медсестри буфетчиці, молодшої медсестри з догляду за хворими дає право на зарахування стажу роботи у цьому закладі у подвійному розмірі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV).
Згідно статті 24 Закону України № 1058, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058 набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788).
Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Матеріалами справи підтверджено, зокрема довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідній записів у ній  від 19.06.2024 року №411, що за періоди з 01.03.2002 року по 28.02.2023 року та з 15.03.2023 року по 24.05.2024 року ОСОБА_1 повний робочий день безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні.
Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах встановлені статтею 60 Закону №1788.
Статтею 60 Закону №1788 передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), продовжують діяти і підлягають застосуванню після 01.01.2004 року.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 року № 514 затверджено «Перелік закладів охорони здоров`я», в якому міститься: розділ 1. Лікувально-профілактичні заклади, пункт 1.1.3. Лікарняні: Інфекційна лікарня (у тому числі, дитяча).
Отже, Інфекційна лікарня належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим з інфекційними хворобами, а тому робота у такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом щодо застосування вказаних вище норм матеріального права, викладеним в постановах від 22.12.2021 року в справі №688/2916/17, від 20.04.2022 року в справі № 214/3705/17, від 08.06.2022 року в справі № 510/1593/16-а, від 27.04.2023 року в справі № 160/14078/22.
Таким чином, відмова відповідача зарахувати до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про  підставність та обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі №380/16322/24 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич