ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2026 р. Справа №914/40/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп” від 29 грудня 2025 року
про ухвалення додаткової постанови
у справі № 914/40/25
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп”, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Джеоекспо”, м. Львів
про стягнення 69 091,47 грн
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Джеоекспо”, м. Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп”, м. Київ
про стягнення 120 000,00 грн
встановив:
Рішенням Господарського суду Львівської області від 11 червня 2025 року у справі № 914/40/25 первісний позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Джеоекспо” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп” 52 500, 20 грн. – основного боргу, 5 074,22 грн. – інфляційних втрат, 11 517,05 – грн пені та 2 422,40 грн. судового збору. Разом з тим, суд відмовив у задоволенні зустрічного позову.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року у справі № 914/40/25 рішення Господарського суду Львівської області від 11 червня 2025 року у справі № 914/40/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Джеоекспо” – без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом заявив, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складає 15000,00 грн. Остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу разом із відповідними доказами будуть надані суду в порядку, визначеному ч. 8 ст. 129 ГПК України.
30 грудня 2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп” до суду надійшла заява (сформована в системі “Електронний суд” - 29.12.2025) про ухвалення додаткової постанови про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача 15 000 грн – витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого долучено відповідні докази.
Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч.3 ст.244 ГПК України).
Згідно з ч.4 ст.244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06 січня 2026 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп” про ухвалення додаткової постанови призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду від 06 січня 2026 року надіслана до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа, підписаними відповідальним працівником суду.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп” про ухвалення додаткової постанови, колегія суддів вирішила таку задовольнити частково, з огляду на наступне:
Згідно з ч.1 ст.281 ГПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.
Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції в загальній сумі 15 000 грн позивач за первісним позовом надав суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги № 01/12 від 01.12.2024 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням “Лекс Юстум” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агротеп”; копію додаткової угоди №1 від 11 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 01/12 від 01.12.2024 року; копію акта виконаних робіт/наданих послуг від 26 грудня 2025 року за додатковою угодою №1 від 11 серпня 2025 року; копію ордеру на надання правничої допомоги серія АА № 1470602 від 07 серпня 2025 року; копію платіжної інструкції № 720 від 26.12.2025 року на суму 15 000 грн.
Відповідно до договору про надання правової допомоги № 01/12 від 01.12.2024 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням “Лекс Юстум” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агротеп” метою укладення договору є надання правової допомоги правової допомоги (адвокатських послуг) щодо представництва інтересів замовника у правовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю “Джеоекспо”, які виникли на підставі договору б/н від 12.10.2023 та разової заявки № 2 від 12.02.2024 на перевезення вантажу “Рускус 20 000 кг”, маршрут м. Батумі – м. Львів (п. 1.2. договору про надання правової допомоги).
Сторони договору про надання правової допомоги у п. 4.1. визначили розмір та порядок оплати наданих послуг: за послуги, що надаються виконавцем, замовник сплачує виконавцю плату, що являє собою гонорар (винагороду), розмір якої узгоджується сторонами та визначається в додатковій угоді до даного договору. 
Згідно з п. 1 додаткової угоди №1 від 11 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 01/12 від 01.12.2024 року сторони погодили, що виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику професійну правничу допомогу на стадії апеляційного оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 11 червня 2025 року у справі № 914/40/25 у Західному апеляційному господарському суді.
Відповідно до п.2 додаткової угоди №1 вартість послуг (гонорар адвоката) за представництво інтересів замовника в суді апеляційної інстанції становить всього 15 000,00 грн.
Відповідно до п. 3 додаткової угоди №1 оплата здійснюється замовником згідно з умовами договору та додаткової угоди №1 після фактичного надання послуг та підписання акта наданих послуг.
У акті виконаних робіт/наданих послуг від 26 грудня 2025 року зазначено наступні послуги, надані адвокатом в період з 11.08.2025 року по 29.12.2025 року позивачу за первісним позовом в суді апеляційної інстанції, а саме:
- аналіз апеляційної скарги ТОВ “Джеоекспо” та матеріалів справи – 1 500,00 грн;
- консультація клієнта щодо обґрунтованості, процедури та перспективи розгляду позовної заяви з урахуванням прецедентної практики та правових висновків Верховного Суду – 1 500,00 грн;
- підготовка відзиву на апеляційну скаргу, ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, визначення підстав і предмету відзиву, доказів на обґрунтування вимог відзиву, підготовка відзиву на апеляційну скаргу як документу до Західного апеляційного господарського суду – 10 000,00 грн;
- супроводження справи в суді апеляційної інстанції (моніторинг процесу, отримання судового рішення від 24.12.2025 р.) – 2 000,00 грн.
Загальна сума наданих адвокатом послуг за вказаним актом становить 15 000 грн.
Надані послуги з правової допомоги в розмірі 15 000 грн оплачено 26.12.2025 відповідно до платіжної інструкції № 720. 
Відповідно до ст.1 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ст.19 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” видами адвокатської діяльності, зокрема є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характер; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 вказала, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Так, відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Слід зазначити, що від відповідача за первісним позовом до апеляційного суду не надходило клопотання про зменшення розміру витрат позивача за первісним позовом на послуги професійної правничої допомоги, хоча останньому надсилалась заява про ухвалення додаткової постанови, а також ухвала суду від 06 січня 2026 року про призначення заяви до розгляду.
Разом з тим, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.5-7, ч.9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.5-7, ч.9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
-не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
-при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
-суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Так, проаналізувавши подані представником позивача за первісним позовом докази на понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 15 000 грн, беручи до уваги предмет спору, кількість документів, що знаходиться у матеріалах справи, незначну складність цієї справи та незначний обсяг матеріалів у справі, а також враховуючи, що справа розглядалася в суді апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг, враховуючи, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, апеляційний господарський суд дійшов висновку не присуджувати позивачу за первісним позовом, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Разом з тим, колегія суддів, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, дійшла висновку, що витрати позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню відповідачем за первісним позовом частково в сумі 5 000 грн. (зокрема, за складання адвокатом відзиву на апеляційну скаргу від 11.08.2025 року на 5-ти аркушах, в якому викладено пояснення ТОВ “Агротеп”, які фактично є тотожними поясненням, наданим до суду першої інстанції).
З огляду на наведене, заява позивача за первісним позовом підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як зазначалось вище, постановою Західного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року у справі № 914/40/25 рішення Господарського суду Львівської області від 11 червня 2025 року у справі № 914/40/25 залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Джеоекспо” – без задоволення, відтак, враховуючи положення ст.129 ГПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю “Джеоекспо” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп” слід стягнути 5 000 грн – у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом.
Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 221, 244, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп” від 29 грудня 2025 року про ухвалення додаткової постанови задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Джеоекспо” (79015, м. Львів, вул. Героїв УПА, 76; ідентифікаційний код – 41126797) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агротеп” (02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8; ідентифікаційний код – 21496904) 5 000 грн – у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом.
В задоволенні решти вимог заяви – відмовити.
На виконання додаткової постанови видати наказ.
Матеріали справи № 914/40/25 повернути до Господарського суду Львівської області.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.