Справа № 127/36996/25
Провадження 2/127/8640/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання та стягнення додаткових витрат на дитину, - 

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Бездітна Тетяна Вячеславівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання та стягнення додаткових витрат на дитину.
Позов мотивований тим, що позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01.10.2009. За час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці відповідач сплачував аліменти на дитину до досягнення нею 18 років. Однак будучи повнолітньою дитина продовжує навчання. З метою навчання дитини за кордоном та пошуку для цього потрібного вузу позивачка вимушена була звертатись до відповідного консультанта, з яким 21.02.2024 було укладено договір № 287/П24, згідно якого абітурієнт ОСОБА_3 є учасником програми «Освіта Поль», в межах якої абітурієнт співпрацює, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату надати абітурієнту комплекс послуг щодо вступу його до обраного навчального закладу, за що позивачкою в період з 21.02.2024 по 13.08.2024 було сплачено 32 282, 00 гривень. Крім того, з метою підготовки сина до вступу позивачка додатково сплатила за освітні послуги 16 580, 00 гривень. ОСОБА_3 вступив на стаціонарне навчання з 01.10.2024 до 15.02.2028 у Вищу школу управління та банківської справи у Кракові, за що було сплачено 85, 00 злотих, що станом на день сплати становить 850, 83 гривень. В подальшому ОСОБА_3 вирішив повернутись до України та вступив до Вінницького технічного фахового коледжу на денну форму навчання за освітньо-професійною програмою – Обслуговування та ремонт установок відновлювальної енергетики, спеціальність G3 Електрична інженерія; термін навчання з 01.09.2025 по 30.06.2028. Дитина навчається на контрактній основі, на денній формі, стипендії не отримує та немає змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. За навчання сина у коледжі позивачкою було сплачено 11 200, 00 гривень. Наскільки відомо позивачці, відповідач працює та отримує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати їх спільну дитину. Для підтримання нормальної життєдіяльності, а саме: придбання продуктів харчування, одягу для сина, додаткові курси, оплата навчання, позивачці бракує коштів і вона потребує матеріальної допомоги, за якою неодноразово зверталася до відповідача. Однак, відповідач матеріальної допомоги не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, а позивачка на даний час сама не має можливості утримувати сина, оскільки її матеріальний стан погіршився і її доходів не вистачає на нормальне утримання сина та оплати за його навчання. Загальна сума витрат на освіту дитини складає 60 912, 83 гривень, 30 456, 42 гривень з яких, на думку позивачки, має сплатити відповідач.
Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивачки до суду із вимогою про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Також адвокат позивачки просила стягнути з відповідача додаткові кошти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 456, 42 гривень.
Ухвалою суду від 08.12.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.
З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 08.12.2025 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, неодноразово направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування) зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» і «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 40-41, 44-45) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.
Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 08.12.2025 вважається врученою відповідачу.
У строк, визначений судом ухвалою від 08.12.2025, від відповідача на адресу суду відзив на позов не надійшов. 
Будь-які докази по справі, крім поданих адвокатом позивачки разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 10.04.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , актовий запис № 2871. (а.с. 7)
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 01.10.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , розірвано про що 04.06.2008 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 692. Прізвище дружини після розірвання шлюбу – ОСОБА_5 . (а.с. 6)
10.09.2024 закінчено виконавче провадження № 31918819 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4637, виданого 07.02.2007 Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з 03.10.2006 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх доходів щомісячно, про що головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиридюк Т.В. винесено відповідну постанову. Виконавче провадження закінчено у зв`язку із досягненням дитиною повноліття. (а.с. 8)
21.02.2024 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір № 287/П24 про надання послуг – пакет «Комфорт», яким передбачено, що абітурієнт ( ОСОБА_3 ) є учасником програми «ОсвітаПоль», в межах якої він співпрацює, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату надавати комплекс послуг щодо вступу до обраного абітурієнтом вищого навчального закладу Республіки Польща в порядку та на умовах визначених даним договором. (а.с. 9-12)
На виконання умов вищевказаного договору було сплачено 32 282, 00 гривень, а саме:
- ОСОБА_3 16 570, 00 гривень 21.02.2024 і 6 622, 00 гривень 03.07.2024, 
- ОСОБА_1 (фактичний платник ОСОБА_3 ) 8 880, 00 гривень 12.08.2024 і 210, 00 гривень 13.08.2024,
що підтверджується відповідними квитанціями до платіжних інструкцій на переказ готівки. (а.с. 13-16)
Згідно квитанцій до платіжних інструкцій на переказ готівки ОСОБА_3 було сплачено ФОП ОСОБА_7 кошти за освітні послуги відповідно до наданих рахунків в сумі 16 580, 00 гривень, а саме: 4 780, 00 гривень 21.02.2024; 5 500, 00 гривень 23.04.2024; 6 300, 00 гривень 01.07.2024. (а.с. 17-21)
05.08.2025 між ОСОБА_3 та Вінницьким технічним фаховим коледжем було укладено договір про надання освітніх послуг № 1/ВЕк11, у відповідності до умов якого, зокрема, заклад освіти зобов`язався здійснити підготовку ОСОБА_3 за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «Обслуговування та ремонт установок відновлювальної енергетики» за спеціальністю «G3 Електрична інженерія» для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра. (а.с. 24-24зв.)
Із квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 01.09.2025 вбачається здійснення оплати ОСОБА_3 коштів в сумі 11 200, 00 гривень за навчання (спец - ВІ, група 2, семестр 1). (а.с. 25)
Відповідно до довідки № 1159, виданої 02.09.2025 Вінницьким технічним фаховим коледжем, ОСОБА_3 навчається на 2 курсі денної форми навчання Вінницького технічного фахового коледжу за освітньо-професійною програмою - Обслуговування та ремонт установок відновлювальної енергетики, спеціальність - G3 Електрична інженерія. Термін навчання з 01.09.2025 по 30.06.2028. (а.с. 26)
Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Оскільки ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю – ОСОБА_1 , остання правомірно звернулася до суду із даним позовом.
Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до положень СК України обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме позивачкою, якою як вбачається з позовної заяви, обрано спосіб стягнення аліментів в частці від доходу батька.
Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 – ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином проінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. 
Також, судом в ухвалі від 08.12.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.
Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 – п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення викладені адвокатом позивачки в позовній заяві, а також докази надані разом із нею.
Так, у ході розгляду справи судом встановлено, що позивачка з відповідачем мають спільного повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з відповідача з 03.10.2006 до 22.08.2024 стягувались аліменти на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці у справі № 2-4637. Олександр досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на 2-му курсі денної форми навчання Вінницького технічного фахового коледжу за освітньо-професійною програмою - Обслуговування та ремонт установок відновлювальної енергетики, спеціальність - G3 Електрична інженерія. Термін навчання з 01.09.2025 по 30.06.2028.
При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача суд виходить з того, що платник аліментів є працездатною та здоровою людиною. Такі твердження позивачки відповідачем спростовані не були.
У матеріалах справи відсутні належні докази дійсного матеріального становища платника аліментів. При цьому, судом прийнято до уваги, що на матеріальний стан відповідача можуть вказувати не лише його офіційні доходи, але й його спосіб життя, яким майном він володіє і користується тощо, адже все це разом демонструє його фінансову спроможність. 
Адвокатом позивачки не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. 
При цьому, позивачкою та/або її адвокатом не було повідомлено суду про неможливість самостійно подати будь-які докази.
Також, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачкою, ні відповідачем відомостей щодо: відсутності/наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Судом прийнято до уваги, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду будь-яких доказів, які б повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору. Таким чином, судом не встановлено неможливість відповідачем надавати своєму повнолітньому синові матеріальну допомогу, якої він потребує у зв`язку із навчання.
На час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачкою, ні відповідачем інші обставини, що мають істотне значення. 
При визначені розміру аліментів судом враховано й матеріальне становище сина сторін по справі, який навчаючись на денній формі навчання, самостійного доходу (заробітку) не має, а також, приймаючи до уваги ч. 2 ст. 200 СК України, можливість й матері надавати утримання своєму повнолітньому сину.
Крім того судом прийнято до уваги, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 01.01.2026 становить 3 328, 00 гривень.
Прожитковий мінімум – це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Тобто обсяг прожиткового мінімуму містить два елементи - фізіологічний та соціальний. Фізіологічний мінімум - це вартісне вираження матеріальних цінностей, конче необхідних для існування людини та соціальну частину - певний набір духовних цінностей мінімально прийнятого рівня життя.
Закон України «Про прожитковий мінімум» відповідно до ст. 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.
Отже, законодавець визначив вартісну величину, яка є мінімально достатньою для працездатної особи.
Звісно, суд не визначає мінімального розміру аліментів, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Тобто, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Однак стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. 
Суд зауважує, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за даних обставин, частка від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, буде достатнім розміром аліментів на утримання повнолітнього ОСОБА_8 .
Достатніх підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки в розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, судом не встановлено. 
Суд прийшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, якої він потребує у зв`язку із навчання, в розмірі частки від свого заробітку (доходу) щомісячно.
Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки з відповідача додаткових коштів на дитину в сумі 30 456, 42 гривень, суд дійшов до наступного висновку. 
Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України). 
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. 
Згідно із ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Отже, враховуючи вищевикладене, положення ст. 185 СК України на правовідносини між повнолітніми дітьми та батьками не розповсюджуються. 
Щодо витрат, які позивачка вважає додатковими і які були понесені до набуття ОСОБА_8 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд виходить з наступного. 
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину, судом враховано положення ч. 1 та ч. 2 ст. 141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
В обґрунтування позовних вимог щодо понесення додаткових витрат на дитину адвокатом позивачки надано суду копії квитанцій до платіжних інструкцій на переказ коштів, з яких вбачається оплата безпосередньо ОСОБА_3 , а не позивачкою, ФОП ОСОБА_7 освітніх послуг згідно рахунків на загальну суму 16 580, 00 гривень, а саме: 4 780, 00 гривень 21.02.2024; 5 500, 00 гривень 23.04.2024; 6 300, 00 гривень 01.07.2024. (а.с. 17-21)
Водночас, адвокатом позивачки не доведено, що ФОП ОСОБА_7 надає освітні послуги та не повідомлено, які саме освітні послуги було надано ОСОБА_8 та чи були такі освітні послуги для нього необхідними або ж спеціальними. 
Адвокатом позивачки не доведено, що вищевказані витрати були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. 
Матеріали справи не містять доказів в підтвердження наявності у Олександра певних здібностей та необхідності їх розвитку, у результаті чого позивачка вимушена була нести додаткові витрати, які не покриваються аліментами.
Суд зауважує, що зокрема заняття з репетиторами не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, в даному випадку позивачки, оскільки не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною додаткових занять (курсів).
Крім того, в обґрунтування позовних вимог щодо понесення додаткових витрат на дитину адвокатом позивачки надано суду копію договору № 287/П24 про надання послуг – пакет «Комфорт», укладеного 21.02.2024 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 , та квитанції до платіжних інструкцій на переказ готівки на загальну суму 32 282, 00 гривень. (а.с. 9-16)
Як вбачається з умов вищевказаного договору, ОСОБА_3 є учасником програми «ОсвітаПоль», в межах якої він співпрацює, а виконавець - ФОП ОСОБА_6 бере на себе зобов`язання за плату надавати комплекс послуг щодо вступу до обраного абітурієнтом вищого навчального закладу Республіки Польща в порядку та на умовах визначених даним договором. (а.с. 9-12)
На виконання умов вищевказаного договору було сплачено 32 282, 00 гривень, а саме:
- ОСОБА_3 16 570, 00 гривень 21.02.2024 і 6 622, 00 гривень 03.07.2024, 
- ОСОБА_1 (фактичний платник ОСОБА_3 ) 8 880, 00 гривень 12.08.2024 і 210, 00 гривень 13.08.2024,
що підтверджується відповідними квитанціями до платіжних інструкцій на переказ готівки. (а.с. 13-16)
Позивачка та/або її адвокат не надали доказів на підтвердження того, що між позивачкою та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у вищому навчальному закладі Республіки Польща і не довели існування особливих обставин, які зумовили б необхідність укладення вищевказаного договору, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. 
Твердження адвоката позивачки про те, що у 2024 році ОСОБА_3 вступив на стаціонарне навчання з 01.10.2024 до 15.02.2028 у Вищу школу управління та банківської справи у м. Краков (Республіка Польща), у зв`язку із чим позивачка понесла витрати в розмірі 85, 00 злотих, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, адже належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин суду не надано. 
Адвокатом позивачки до позову додано копії документів викладених іноземною мовою, які не містять їх офіційного перекладу на державну мову. (а.с. 22-23)
Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. 
Отже докази, не перекладені з іноземної мови (недержаної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат», не є належними, оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку
Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17, від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21 та від 03.03.2025 у справі № 910/628/20.
Близька за змістом позиція про те, що використання документів, викладених іноземною мовою без їх засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою, суперечить положенням Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та ч. 1 ст. 9 ЦПК України (мова цивільного судочинства), міститься у постанові від Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 751/1620/23.
За вищевказаних обставин суд позбавлений можливості дослідити надані адвокатом позивачки в якості доказів по справі копії документів викладених іноземною мовою, і, відповідно, оцінити дані докази. 
Отже, суд визнає надані адвокатом позивачки в якості доказів у даній цивільній справі документи викладені іноземною мовою (а.с. 22-23) неналежними і недопустимими доказами.
Також адвокатом позивачки в обґрунтування позовних вимог щодо понесення додаткових витрат на дитину надано суду копію договору про надання освітніх послуг № 1/ВЕк11 від 05.08.2025, укладеного між ОСОБА_3 та Вінницьким технічним фаховим коледжем, та копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 01.09.2025 про здійснення оплати ОСОБА_3 за 1-й семестр навчання в сумі 11 200, 00 гривень. (а.с. 24-25)
Як вбачається із вищевказаного платіжного документа, оплата була здійснена не позивачкою, а ОСОБА_3 , який на момент здійснення грошового переказу був повнолітньою особою і самостійні вимоги до суду не пред`являв.
Як вже зазначав суд вище, положення ст. 185 СК України на правовідносини між повнолітніми дітьми та батьками не розповсюджуються. 
Крім того, навчання дитини у закладі фахової передвищої освіти для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі ст. 185 СК України.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про освіту»).
Позивачка та/або її адвокат не надали доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у коледжі на контрактній основі.
Отже суд прийшов до висновку, що належних доказів, які б підтверджували наявність саме особливих обставин в розумінні ст. 185 СК України, що спричинили додаткові витрати на дитину, тобто до повноліття ОСОБА_8 , позивачкою та/або її адвокатом суду не надано. Наведені адвокатом позивачки у позові витрати є звичайними, відносяться, зокрема, до загального розвитку дитини і є не обов`язковими, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. 
Вищевикладене узгоджується із позицією Верхового Суду висловленою, зокрема, у постановах від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц, від 26.09.2018 у справі № 569/6838/15-ц, від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц, від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19.
Таким чином суд, дослідивши письмові пояснення викладені адвокатом позивачки у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, у розмірі частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.
Положеннями ст. 199 СК України чітко визначено, що аліменти на повнолітню особу, яка потребує матеріальної допомоги, стягуються виключно у зв`язку із навчанням, право на які припиняється у разі припинення навчання. Якщо навчання припиняється після досягнення особою двадцяти трьох років, то право на аліменти припиняється із досягненням цією особою двадцяти трьох років. З матеріалів справи вбачається, що термін навчання ОСОБА_3 закінчується 30.06.2028, а двадцяти трьох років він досягне ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, в даному випадку, аліменти можуть стягуватися до припинення навчання - по 30.06.2028, а в разі продовження навчання – до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років – ІНФОРМАЦІЯ_3 , за умови якщо він не припинить навчання раніше.
Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На що також звернув увагу ВССУ в п. 36 Постанови Пленуму № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015).
Отже, враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 605, 60 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Адвокатом позивачки хоча й було вказано у позовній заяві у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат про понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 гривень, однак будь-яких доказів таких витрат суду протягом провадження не надано. 
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати, зокрема, на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Судом прийнято до уваги, що вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком здійсненим Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 у постанові по справі № 755/9215/15-ц.
Склад та розмір витрат, пов`язаних, зокрема, з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
До ухвалення рішення у справі ні позивачка, ні її адвокат не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу; про причини неможливості надання таких доказів.
Враховуючи вищевикладене, стороною позивача не доведено понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу і, відповідно, їх розмір.
Також до ухвалення рішення у справі сторони не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір й інших понесених витрат; про причини неможливості надання таких доказів.
Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.
Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 182, 185, 191, 199-201 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 273-275, 278, 279, 354, 355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд - 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 25.11.2025 до припинення навчання ОСОБА_3 , але не більше, ніж до 22.08.2029.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено 09.02.2026.

Суддя