ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 265/3253/18
провадження № 61-14478св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою адвоката Єфімік Олени Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Орджонікідзевського районного суду 
м. Маріуполя Донецької області від 3 квітня 2020 року, постановлену у складі судді Мельник І. Г., та постанову Донецького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, ухвалену колегією у складі суддів: Попової С. А., Мироненко І. П., Пономарьової О. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року - без змін.
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд 
за нововиявленими обставинами рішення Орджонікідзевського районного суду 
м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року.
В обґрунтування вказувала, що 4 лютого 2020 року з Державного 
реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що дружині ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на праві власності належить інше житло - квартира 
АДРЕСА_1 .
Про цей факт їй не було відомо, тому вважала, що зазначене є нововиявленою обставиною.
За таких обставин просила скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року і ухвалити нове судове рішення, яким припинити право ОСОБА_2 на 1/9 частку квартири 
АДРЕСА_2 та визнати за нею право власності на цю частку.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 3 квітня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена заявником підстава для перегляду судового рішення не є нововиявленою обставиною і не спростовує правильність висновків, покладених в основу рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року.
З висновками суду першої інстанції суд погодився апеляційної інстанції з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді заяви не допущено неправильного застосування норм матеріального права та не порушено норми процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У вересні 2020 року адвокат Єфімік О. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 3 квітня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 26 серпня 
2020 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Заявник зазначає, що ОСОБА_1 належним чином не повідомлена про дату, час і місце судового засідання, яке відбулося в суді першої інстанції 3 квітня 2020 року. 
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не забезпечив право заявника на подання доказів, які підтвердили б її доводи.
Також стверджує про те, що зазначена нею підстава для перегляду судового рішення є нововиявленою обставиною, про яку заявник не знала і не могла знати.
Позиція інших учасників справи
У лютому 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на відповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій нормам матеріального та процесуального права, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанції фактичні обставини справи
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 31 травня 2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.
Постановою Донецького апеляційного суду від 18 липня 2019 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року залишено без змін.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при прийнятті постанови
З матеріалів справи слідує, що підставою відмови ОСОБА_1 у позові про припинення права власності ОСОБА_2 на належну йому 1/9 частку 
квартири  АДРЕСА_2 і визнання за позивачем права власності на цю частку була, крім іншого, відсутність у ОСОБА_2 іншого житла, окрім спірної частки, що є його єдиним житлом; у вказаній квартирі він проживає і сплачує комунальні послуги. Крім цього, існування обставин, визначених статтею 365 ЦК України, за яких право власності особи може бути припинено, позивач не довела, а суди не встановили; 
вартість 1/9 частки квартири позивач попередньо на депозитний рахунок не внесла.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, касаційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи 
(пункт 1 частина друга статті 423 ЦПК України).
Нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 посилається як на нововиявлену обставину на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Проте заявник помилково ототожнила вказане з нововиявленою обставиною; зазначена нею обставина не може вважатися такою, оскільки надана заявником інформація (витяг) є доказом, який своєчасно заявником не подано.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що викладена ОСОБА_1 у заяві обставина не є нововиявленою в розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України і не може бути підставою для перегляду судового рішення.
Таким чином, касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що зазначена ОСОБА_1 підстава для перегляду судового рішення є нововиявленою обставиною.
Твердження заявника про те, що вона належним чином не повідомлена про дату, час і місце судового засідання, яке відбулося в суді першої інстанції 3 квітня 2020 року, відхиляються касаційним судом з огляду на наступне.
Зі змісту розписки (а.с. 27 т. 2) суд апеляційної інстанції встановив, що представник 
ОСОБА_1 - адвокат Єфімік О. О., яка брала участь у судовому засіданні 31 березня 2020 року, належним чином повідомлена про судове засідання, 
призначене на 3 квітня 2020 року о 12 год45 хв.
Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку (частина шоста статті 128 ЦПК України).
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, адвокат Єфімік О. О. була представником ОСОБА_1 при розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами 
Частиною п`ятою статті 130 ЦПК України визначено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
За таких обставин відсутні правові підстави стверджувати, що ОСОБА_1 належним чином не повідомлена про дату, час і місце судового засідання у суді першої інстанції. 
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не забезпечив право заявника на подання доказів, які підтвердили б її доводи, оскільки не сприяв реалізації прав заявника, також відхиляються касаційним судом.
Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року ОСОБА_1 додано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 4 лютого 2020 року, з якого судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 , дружині відповідача, на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Таким чином, заявником надано суду першої інстанції доказ, який, як вона вважає, є нововиявленою обставиною.
Водночас слід вказати, що ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
За змістом частини першої статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Також слід зауважити, що Європейський суд з прав людини виклав позицію в рішенні «Чірікоста і Віола проти Італії», якою визначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.
Касаційний суд вважає, що судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, не порушені.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).
Як вже встановлено, суд першої інстанції, повідомивши заявника належним чином про час і місце розгляду заяви, фактично надав їй можливість вчинити всі необхідні процесуальні дії.
За таких обставин суд першої інстанції не порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
Також слід зазначити, що під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. 
Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду, а з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»). 
Касаційний суд вважає, що, з урахуванням всіх встановлених обставин, заявнику на засадах верховенства права забезпечено доступ до незалежного і безстороннього вирішення її заяви.
Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Праведная проти Росії» 
від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.
Отже доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права.
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу адвоката Єфімік Олени Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області 
від 3 квітня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 26 серпня 
2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 	С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська