Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
27 січня 2026 р. справа № 520/23415/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Міжгалузевий науково-виробничий центр "ІНФОРМТЕХ" (провулок Сімферопольський, буд. 6, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ 21218766) до Київської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) (бульвар Гавела Вацлава, буд. 8-А, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ 43997555) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Міжгалузевий науково-виробничий центр "ІНФОРМТЕХ" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17.07.2025 №UA100230/2025/610008/1;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100230/2025/000305.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.
В обґрунтування позову та у відповіді на відзив позивач вказав, що надані до митного оформлення документи містять повні і достовірні відомості про митну вартість товару і не містять жодних розбіжностей, тому виключають будь-які які сумніви у заявленій митній вартості.
Відповідачем у відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на відзив зазначено, що спрацювання ризиків АСАУР вже свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів, то логічно послідовним є твердження про те, що неподання декларантом на запит митного органу жодних додаткових документів свідчить про те, що обґрунтований сумнів митниці у правильності обрання методу визначення митної вартості та правильності її обчислення не був усунутий, що, в свою чергу, виключає можливість для митного органу визнати заявлену декларантом митну вартість.
Інші заяви по суті спору учасники не подавали.
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством "Міжгалузевий науково-виробничий центр "ІНФОРМТЕХ" та нерезидентом компанією Shouguang Yaobang Imp. &Exp Industry Co., LTD (Китай) (продавець) укладено контракт №1-17 CN від 03.01.2017, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного контракту. Найменування, асортимент та кількість товару визначається згідно інвойсу на базі проформи-фактури, які є невід`ємними додатками до контракту.
Відповідно до умов вищевказаного зовнішньоекономічного контракту позивачем придбано у компанії Shouguang Yaobang Imp.& Exp Industry Co., LTD скло витягнуте листове без поглинального відбивального або невідбивального шарів, без додаткової обробки та без поліровки, незабарвлене, прозоре з необробленими краями для використання в обрамленні рам для картин товщина 1.2мм, розміром: 150*210мм. -693,00м2.; 210*300мм.-5676,30м2.; 300*400мм. -1344,00м2 (виробник:SHOUGUANG YAOBANG IMP.&EXP INDUSTRY CO., LTD); дзеркала скляні без рам: mirror 2х1220х1830мм., 180шт., 4420,55м2 (Виробник: SHOUGUANG YAOBANG IMP.&EXP. INDUSTRY CO., LTD).
16.07.2025 позивачем для здійснення митного оформлення вказаного товару подано до Київської митниці митну декларацію 25UA100230015235U1 за якою заявлено митну вартість товару за основним (першим) методом визначення митної вартості товару, тобто за ціною договору (операції) – 869533,97грн.: ціна товару – 15 990,10 доларів США (668 723,57 грн.) та транспортні витрати – 200 810,40 грн.
Разом із митною декларацією позивачем надано ряд документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: пакувальний лист до інв.№SGYBZY2503 від 25.04.2025, інвойс (Commercial invoice) № SGYBZY250327 від 25.04.2025, коносамент № XM250500035 від 07.05.2025, автотранспортна накладна № 0929 від 11.07.2025, автотранспортна накладна № 7170 від 11.07.2025, сертифiкат про походження товару № 25C3707A0964/00052 від 27.05.2025, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 14.07.2025, платіжна інструкція №95 від 27.03.2025, платіжна інструкція №97 від 16.04.2025, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору № 2507144 від 15.07.2025, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору № 2507145 від 15.07.2025, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору № 2507146 від 15.07.2025, рахунок-фактура про надання транспортно- експедиційних послуг від виконавця договору № 2507147 від 15.07.2025, рахунок- фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору № 2507150 від 15.07.2025, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору № 2507152 від 15.07.2025, довідка про транспортні витрати № 1343 від 15.07.2025, довідка про транспортні витрати № 1344 від 15.07.2025, прайс-лист виробника товару від 10.03.2025, зовнішньоекономічний контракт № 1-17 CN від 03.01.2017, додаткова угода №1 від 10.07.2017 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №1/25 від 10.01.2025 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №10 від 26.09.2023 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №2 від 01.10.2019 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №3 від 28.12.2020 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №4 від 05.01.2022 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №5 від 14.11.2022 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №6 від 29.11.2022 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №7 від 02.12.2022 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №8 від 29.12.2022 до зовнішньоекономічного контракту, додаткова угода №1 від 19.04.2025, договір про надання послуг митного брокера № 02-11/2023 від 06.11.2023, договір транспортного експедирування № 2005/14-2 від 20.05.2014, договір про перевезення № 1408/23/3- авто/Ф від 14.08.2023, заявка №18/25 від 04.05.2025, копія митної декларації країни відправлення № 431020250000098711 від 07.05.2025.
За результатом розгляду вказаної митної декларації відповідач прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів від 17.07.2025 №UA100230/2025/610008/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від № UA100230/2025/000305.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.
Відповідно до статті 246 Митного кодексу України (далі - МКУ) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.
Для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення (далі - АСМО “Інспектор”).
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МКУ), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказані положення МКУ кореспондуються з положеннями частини 2 статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року про те, що оцінка імпортованого товару повинна ґрунтуватися на “дійсній вартості” імпортованого товару, вартості.
Згідно з Угодою про застосування статті VII ГАТТ первинною основою для митної вартості за цією Угодою є "контрактна вартість", визначена в статті 1.
При цьому статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
Частиною 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) визначено, що оцінка імпортованого товару повинна ґрунтуватися на “дійсній вартості” імпортованого товару, під якою слід розуміти ціну за якою такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умови повної конкуренції.
Згідно із статтею 51 МКУ, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МКУ. Загальні положення щодо митної вартості товарів та методів її визначення встановлені в розділі III МКУ.
Відповідно до частини 4 статті 58 МКУ митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України - є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з частиною 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, серед інших: витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту , порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Статтею 52 МКУ декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, зобов`язано в тому числі подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
У випадках, передбачених МКУ, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МКУ).
Частиною 2 статті 53 МКУ передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом у відповідності до ст. 54 МКУ, під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Процедура контролю за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється відповідно до Угоди про застосування статті VII ЕАТТ, розділу III Митного кодексу України, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 01.07.2021 № 476 (далі - Методичних рекомендацій №476), та поданих до митного оформлення документів.
За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МКУ, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками. Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (митних постів) при проведенні митного контролю з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та/або митного оформлення товарів, транспортних засобів.
Відповідно до частини 4 статті 320 МКУ форми та обсяги митного контролю, визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті, є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається.
У частині контролю за митною вартістю товарів такими митними формальностями є різні форми перевірки документів та матеріалів.
Відповідно до глави 2 Методичних рекомендацій № 476 робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється, серед іншого, шляхом: перевірки повноти інформації, що міститься у документах, які подаються до митного оформлення; перевірки товаросупровідних документів щодо наявності достатнього опису товарів, що декларується, їх кількості, ціни за одиницю товару та загальної вартості; ідентифікації цих даних з товарами, що подаються до митного оформлення; перевірки документів, що місять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування; перевірка документів, що містять відомості про страхування; перевірки включення/не включення складових митної вартості; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість; вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; перевірки та аналізу документів, додатково поданих митному органу декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до ст.53 МКУ; порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення “Інспектор”.
При цьому, згідно глави 5 Методичних рекомендацій № 476 спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби та інформація, отримана з мережі Інтернет, можуть використовуватися як джерела інформації під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків.
Системний аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що виявлені митницею розбіжності у поданих до митного оформлення документів правомірно зумовили початок процедури митних консультацій.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 1) у випадках, встановлених МКУ, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
2) у випадках, встановлених МКУ, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Оскільки документи, подані на виконання частини 2 та 3 статті 53 МКУ містили розбіжності, декларанта було зобов`язано надати додаткові документи на виконання частини 3 та 4 статті 53 МКУ.
Оцінюючи підстави для прийняття оскаржуваних рішень, суд встановив таке.
Щодо посилання митного органу, що в наданій копії митної декларації країни відправлення від 07.05.2025 № 431020250000098711 в графі номер контракту/угоди зазначено номер SGYBZY250327 що не відповідає зовнішньоекономічному договору (контракту) зазначеному в 44 графі електронної митної декларації від 16.07.2025 №25UA100230015235U1, а саме №1-17 CN від 03.01.2017,а також щодо твердження відповідача, суд зазначає таке.
Що копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, також він не підтверджує комерційні умови поставки, а може лише додатково надаватися виключно у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 53 МК України за її наявності.
Щодо тверджень відповідача, що відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1-17 CN виробник товару SHOUGUANG YAOBANG IMP.&EXP. INDUSTR Y CO., LTD розташований за адресою SHOUGUANG CITY, CHINA, що відрізняється від даних про походження товару зазначених в митній декларації країни відправлення від 07.05.2025 № 431020250000098711, а саме місто Вейфан. Заявлений виробник, документально не підтверджується, суд зазначає наступне. 
Позивач у позовній заяві зазначає, що місто Шоугуан (SHOUGUANG CITY) в адміністративно-територіальному устрої Китайської Народної Республіки входить до складу міста Вейфан, тобто є його складовою, у зв`язку з чим зазначення в митній декларації країни відправлення міста Вейфан не суперечить відомостям про місцезнаходження виробника, наведеним у зовнішньоекономічному договорі.
З урахуванням наведеного суд вважає, що наявні у справі розбіжності щодо номера контракту в копії митної декларації країни відправлення та зазначення адміністративно-територіальної одиниці місцезнаходження виробника не можуть самі по собі свідчити про недостовірність поданих декларантом відомостей чи відсутність документального підтвердження виробника, з огляду на правову природу митної декларації країни відправлення.
Щодо тверджень Відповідача, що згідно умов продажу зазначених в проформі інвойс від 27.03.2025№SGYBZY250327, а саме пункт 6 breakage claims in excess 5% on the whole cjnsignment during the offloading process should be reported to Insurance Company (пртензії щодо поломки більше 5 відсотків від всієї партії товару в процесі завантаження, повинні бути повідомлені страховій компанії) пункт 8 the buyers chould buy insurance by themselves before shipment on FOB, CNF clause (покупець повинен самостійно придбати страховий поліс перед відправкою на умовах FOB, CNF.) таким чином передбачено наявність страхового поліса. Зазначені документи, до митного оформлення не надано.
Позивач у позовній заяві зазначив, що вказаний пункт 8 “the buyers chould buy insurance by themselves before shipment on FOB, CNF clause (покупець повинен самостійно придбати страховий поліс перед відправкою на умовах FOB, CNF)” лише свідчить про те, що відповідальність за страхування покладається на покупця, однак цей пункт не має зобов`язального характеру, тобто він не покладає зобов`язання на Позивача здійснювати страхування товару.
Позивачем зазначено, що не здійснювалося страхування вантажу, тож вимога про надання документів про страхування є протиправною.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що умови, зазначені у проформі-інвойсі щодо можливості або покладення відповідальності за здійснення страхування на покупця, самі по собі не свідчать про обов`язковість укладення договору страхування у кожному конкретному випадку поставки. За відсутності доказів фактичного здійснення страхування вантажу та сплати страхових платежів, вимога митного органу про обов`язкове подання страхових документів не може ґрунтуватися виключно на наведених положеннях проформи-інвойс
Щодо твердження митного органу, що згідно з договором транспортного експедирування від 20.05.2014 № 2005/14-2, відповідно до пункту 2.2.5, до обов`язків експедитора входить здійснення страхування вантажу, документи, що підтверджують здійснення страхування вантажу, не надано.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Тобто, документи про здійснення страхування надаються у випадку здійснення страхування. 
Проте страхування вантажу не здійснювалося, що підтверджується довідкою про транспортні витрати №1343 від 15.07.2025 та №1344 від 15.07.2025, в яких зазначено, що ТОВ “Формаг” страхування вантажу на вказаному вище маршруті не здійснювало.
Отже, твердження відповідача є необґрунтованими.
Щодо твердження митного органу, що згідно з коносаменту від 07.05.2025 № XM250500035 до міжнародного перевезення залучено сторонніх осіб, а саме MRF INTERNATIONAL FORWARDING CO., LTP. Договір про перевезення між експедитором ТОВ “ФОРМАГ” та MRF INTERNATIONAL FORWARDING CO., LTP відсутній.
Відповідно до статі 134 Кодексу торговельного мореплавства України договір морського перевезення вантажу повинен бути укладений у письмовій формі.
Документами, що підтверджують наявність і зміст договору морського перевезення вантажу, є: 1) рейсовий чартер - якщо договір передбачає умову надання для перевезення всього судна, його частини або окремих суднових приміщень; 2) коносамент - якщо договір не передбачає умови, зазначеної в пункті 1 цієї статті; 3) нші письмові докази. 
Статтею 135 Кодексу торговельного мореплавства України встановлено, що правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу визначаються коносаментом. Умови договору морського перевезення, не викладені в коносаменті, обов`язкові для одержувача, якщо в коносаменті зроблено посилання на документ, в якому вони викладені.
Отже, коносамент є достатнім, належним доказом оформлення договірних відносин, і
за таких обставин укладення окремого письмового договору перевезення не є
обов`язковим.
Позивач у позовній заяві зазначає, що не мав безпосередньо договірних відносин з MRF INTERNATIONAL FORWARDING CO., LTP.
Організацію перевезення Товару для позивача здійснювалася ТОВ “ФОРМАГ” на підставі Договору транспортного експедирування № 2005/14-2 від 20.05.2014, відповідно до якого ТОВ “ФОРМАГ” має право укладати договори та угоди перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями/її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України (п. 2.1 Договору).
На підтвердження розміру транспортних витрат позивач надав, зокрема договір транспортного експедирування № 2005/14-2 від 20.05.2014 та довідки про транспортні
витрати № 1343 від 15.07.2025 та № 1344 від 15.07.2025.
З урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що коносамент є належним письмовим доказом укладення договору морського перевезення вантажу та визначає правовідносини між перевізником і одержувачем. За таких обставин укладення окремого письмового договору перевезення між експедитором та перевізником не є обов`язковим, а відсутність такого договору не свідчить про відсутність договірних відносин у межах відповідного перевезення.
Щодо тверджень відповідача про наявність відмінності щодо порту призначення, а саме в рахунку фактурі (інвойс) від 25.04.2025 №SGYBZY250327 зазначено Odesa, Ukraine а в проформі інвойс від 27.03.2025 №SGYBZY250327 зазначено Gdansk, Poland.
Судом встановлено, що в рахунку фактурі (інвойс) від 25.04.2025 №SGYBZY250327, і в проформі інвойс від 27.03.2025 №SGYBZY250327 кінцевим пунктом призначення вказано Ukraine - Україну. 
У проформі інвойс від 27.03.2025 №SGYBZY250327 Гданськ, Польща (Gdansk, Poland) зазначено лише як проміжний порт прибуття, а кінцевим пунктом призначення зазначено Ukraine - Україна.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що твердження відповідача щодо нібито невідповідності пункту призначення не можуть слугувати підставою для відмови або оскарження виконання договірних зобов`язань.
Згідно з частиною 6 ст.54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Досліджуючи аргументи учасників справи щодо виявлених розбіжностей, суд зазначає, що виявлення розбіжностей у наданих до митного оформлення документів має наслідком початок процедури митних консультацій, утім, якщо внаслідок ретельної перевірки числових значень складових митної вартості перевірки митним органом не буде виявлено недоліків стосовно визначення митної вартості товарів за ціною контракту, рішення про коригування митної вартості не приймається.
Існування у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти необхідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. 
Аналіз положень ч. 3 ст. 53, частин першої, другої та п`ятої ст. 54, ст.58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
В означеному контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду України від 21 березня 2023 року по справі №815/5817/17: митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості і може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Зазначені митницею розбіжності та недоліки документів на підтвердження митної вартості товару у своїй сукупності не можуть свідчити про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, внаслідок помилкового тлумачення відповідачем норм митного законодавства та неуважного вивчення документів, зокрема, щодо зазначення умов оплати товару, умов його поставки, деталей заповнення обов`язкових документів в частині зазначення номеру контейнера, тощо, що призвело до надмірного формалізму та прийняття необґрунтованих рішень.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що митницею протиправно прийнято рішення про неможливість визначення митної вартості за першим методом (за ціною угоди) та рішення про коригування митної вартості оцінюваного товару за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Щодо посилань учасників справи на правові позиції Верховного Суду суд зазначає, що учасниками справи не наведено обґрунтувань стосовно тотожності правовідносин у цьому спорі та у вказаних постановах, зокрема, щодо подібності договірних умов та імпортованих товарів, самостійно судом такої тотожності не встановлено, що виключає можливість їх застосування до спірних правовідносин за умови врегулювання цього спору нормами права, що не допускають множинності тлумачення.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір".
При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.07.2024 у справі №120/15468/23, відповідно до якої розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу.
Позивач має право звернутися до суду із заявою в порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Задовольнити позов Приватного акціонерного товариства "Міжгалузевий науково-виробничий центр "ІНФОРМТЕХ" (провулок Сімферопольський, буд. 6, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ 21218766) до Київської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) (бульвар Гавела Вацлава, буд. 8-А, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ 43997555) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17.07.2025 №UA100230/2025/610008/1.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100230/2025/000305.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) (бульвар Гавела Вацлава, буд. 8-А, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ 43997555) на користь Приватного акціонерного товариства "Міжгалузевий науково-виробничий центр "ІНФОРМТЕХ" (провулок Сімферопольський, буд. 6, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ 21218766) судовий збір у сумі 3338 (три тисячі триста тридцять вісім) грн 66 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 27 січня 2026 року.
Суддя Олексій КОТЕНЬОВ