КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 753/14940/25 Головуючий у суді першої інстанції - Якусик О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2899/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка подана адвокатом Медведєвим Дмитром Сергійовичем на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування,
В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває вказана цивільна справа.
Ухвалою судді від 18 вересня 2025 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 
Разом із позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно: 1426759680000) до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. 
Заява обґрунтована тим, що договір дарування, укладений 23.05.2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним, оскільки цей Договір не відповідав волі Дарувальника - ОСОБА_3 . Така невідповідність волевиявленню є самостійною і достатньою підставою для визнання договору недійсним відповідно до положень Цивільного кодексу України.
Окрім того, позивачка зазначає, що договір дарування, укладений 23.05.2024 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А. (реєстраційний № 1225), порушує її законні права та інтереси як спадкоємця першої черги.
У позивачки існують підстави вважати, що на момент укладення цього договору ОСОБА_3 не перебувала у психічному стані, який дозволяв би їй повноцінно реалізувати свою волю та усвідомлено розпоряджатися майном.
Також позивач має обґрунтовані сумніви щодо автентичності підписів та почерку її матері - ОСОБА_3 на договорі дарування від 23.05.2024. З огляду на тяжкий фізичний та психічний стан матері після інсульту в 2021 році, зокрема її фізичну безпорадність, пошкодження правої руки, втрату зору та вік (83 роки), виникають сумніви, чи могла вона самостійно підписувати будь-які документи, усвідомлюючи їхній зміст.
Крім того, порівняння підписів на договорі дарування від 23.05.2024 викликає сумніви у тому, що підпис виконано рукою ОСОБА_3 .
Позивачка стверджувала, що предмет позову у справі про визнання договору купівлі-продажу недійсним є взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливитиефективний захист її прав.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Заборонено ОСОБА_1 , державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно: 1426759680000) до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі зазначає, що застосований судом захід забезпечення позову не є співмірним із вимогами позивачки.
Вказує, що дії позивачки, що полягають у подачі даного позову та заяви про його забезпечення, спрямовані винятково на створення для відповідача труднощів у отриманні спадщини.
Вважає, що в діях ОСОБА_2 щодо звернення із завами про забезпечення позову вбачається зловживання процесуальними правами.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року - без змін.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили.
В судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця позивачки ОСОБА_2 адвокат Поєдинок Я.А., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з вимогами вимог частин 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 129-1 КонституціїУкраїни, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вказане свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Судом першої інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_2 . За життя померлій на праві власності належало нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 .
09 липня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлією Миколаївною відкрито спадкову справу за № 72683908 у спадковому реєстрі, за померлою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі додається).
18 липня 2019 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.П. (зареєстровано в реєстрі за № 740), згідно з яким ОСОБА_3 заповіла: ОСОБА_2 - земельну ділянку 1041, з кадастровим номером 3220882600:04:001:1582, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 404253432208, номер запису про право власності 6291465; квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 та все майно, яке буде знаходитися в цій квартирі на день смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 - земельну ділянку 999, з кадастровим номером 3220882600:04:001:1583, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 404148832208, номер запису про право власності 6289995 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .
08 червня 2022 року ОСОБА_3 складено заповіт, згідно з яким ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_7 начебто заповіла в рівних частках кожному земельну ділянку 1041, з кадастровим номером 3220882600:04:001:1582, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 404253432208, номер запису про право власності 6291465, та розташований на ній садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_5 , що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 2109892132208, номер запису про право власності 37069615, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А. (зареєстровано в реєстрі за № 456);
04 жовтня 2023 року ОСОБА_3 складено заповіт, згідно з яким ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заповіла квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 з усім без винятку майном, яке знаходиться в цій квартирі, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. (зареєстровано в реєстрі за № 1183).
23 травня 2024 року ОСОБА_3 складено договір дарування, за яким ОСОБА_3 передає безоплатно у власність (дарує) своєму онуку ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 приймає у дар безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1426759680000), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А. (реєстраційний № 1225).
Як видно зі змісту позовної заяви, предметом позову є визнання недійсним вказаного договору дарування.
У заяві позивачки про забезпечення позову вказано причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та обґрунтовано необхідність їх вжиття, як це передбачено ст. 151 ЦПК України. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що через ризик можливого подальшого відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, або його обтяження іншим чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивачка не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі про визнання договору купівлі-продажу недійсним є взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.
При цьому, накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а є необхідним заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову, не становитиме надмірний та непропорційний тягар для відповідача і є співмірним із заявленими позивачкою вимогами. 
Вивчивши матеріали справи, враховуючи підстави та предмет позовної заяви, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягаєзадоволенню. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вірно вважав, що є підстави для забезпечення позову і обраний вид забезпечення буде співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).
Колегія суддів, переглядаючи ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, не встановила ознак зловживання процесуальними правами з боку позивачки.
Отже, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, вірно дійшов висновку за необхідне задовольнити заяву і вжити заходи забезпечення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Медведєвим Дмитром Сергійовичем залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 02 лютого 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома