Справа № 570/6628/24
Номер провадження 2/570/100/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
з а о ч н е
21 січня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,  
за участю: секретаря судових засідань Ярошик І.Р., 
учасники справи, які були присутні у судовому засіданні 13.01.2026 року:
позивач - не з`явився,
представник позивача - адвокат Кисельова М.І.,
відповідач - не з`явилася, 
представник відповідач - адвокат Польова Е.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, - 
в с т а н о в и в :
30.12.2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернувся ОСОБА_1 (далі — Позивач) до ОСОБА_2 (далі — Відповідачка) із позовною заявою про поділ спільного майна, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спільної сумісної власності, а саме спільних грошових коштів (1 400 000 грн.) тобто право власності на грошові кошти в розмірі 700 000 грн., зобов`язати ОСОБА_2 повернути позивачу вказану суму грошових коштів та стягнути з відповідачки судові витрати.
Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.
Позовну заяву позивач мотивує наступним. 
Так, з 22.01.2005 року він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . За час шлюбу у них з відповідачкою народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04.11.2024 року шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано. 
Так, позивач зазначає про те, що з 06.03.2022 року перебуває на службі в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 . Під час служби він отримував грошове забезпечення. Починаючи з квітня 2022 року по грудень 2023 року він перекидав ще на той час офіційній дружині ОСОБА_2 кошти для накопичення та зберігання у сімейному бюджеті. За вказаний період він перерахував для дружини 1 762 802,26 грн. Домовленість з дружиною передбачала, що вона буде обмінювати ці грошові кошти на долари США та зберігати до його повернення з ЗСУ, а після повернення в залежності від їхніх потреб та планів, вони їх мали використати. Підтверджує той факт, що дружина за його згодою купувала необхідні речі для себе та дітей. У січні 2023 року у них з дружиною, за її словами, було накопичено 24 000 доларів США. Згодом, відносини з дружиною у позивача зіпсувалися, вона перестала до нього телефонувати. Коли влітку 2023 року він запитав у відповідачки за перераховані ним кошти, вона відповіла, що вона поклала їх на депозит. Через деякий час він дізнався, що дружина звернулася до суду про стягнення з нього аліментів на неповнолітню доньку, а також посприяла тому, щоб повнолітній син звернувся до суду про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, однак з заявою про розірвання шлюбу відповідачка не зверталася, оскільки, на його думку, вона розраховувала на отримання пільг, якщо з ним щось трапиться під час несення військової служби. Через таку поведінку дружини, він був ініціатором розірвання шлюбу, після чого дружина поїхала разом з дітьми з будинку його матері, де вони проживали. Поїхавши, дружина також забрала і їхні спільні грошові кошти, які він перекидав дружині для зберігання у сімейному бюджеті та сказала, що він не отримає від неї нічого з цих коштів.
Таким чином, враховуючи, що згідно виписок з «ПриватБанк» він перерахував відповідачці протягом квітня 2022 року — грудня 2023 року грошові кошти у розмірі 1 762 802,26 грн. та що відповідачка за їх спільною згодою використовувала частину цих коштів для забезпечення базових потреб для себе та дітей, позивач вважає, що грошові кошти у сумі 1 400 000 грн. підлягають поділу як спільна сумісна власність, тобто кожному по 700 000 грн. та з відповідачки підлягає стягненню половина цих коштів у сумі 700 000 грн., як таких що належать йому та є його власністю. 
26.02.2025 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила про те, що пред`явлені позовні вимоги не визнає повністю, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідачка зазначила, що перебувала у шлюбі з позивачем і у них народилося двоє дітей. З 2020 року вона не працює. З 2022 року позивач перебуває на військовій службі. Відповідачка підтвердила той факт, що позивач надсилав їй грошові кошти, однак такі кошти вона використовувала на потреби сім`ї: купувала продукти харчування, одяг, ліки, побутову хімію, поповнювала мобільні рахунки собі та дітям, оплачувала комунальні послуги в будинку матері позивача, в якому вони проживали однією сім`єю. Крім того, вказала, що для дітей вони придбали по ноутбуку, вартістю 40 000 грн. кожен та аксесуари до них, телефони Iphone 12 Pro Max для сина та ОСОБА_4 13 для доньки. У серпні 2022 року вони за спільною згодою придбали мотоцикл для сина Skymoto Prime вартістю 53 000 грн., який зареєстрували на її ім`я, бо син на той час ще був неповнолітнім. Крім того, вона придбала велику кількість дров, приблизно на 70 000 грн. для опалення будинку, в якому вони жили, а також побутову техніку в будинок — холодильник, пральну машину, мікрохвильову піч, пилосос, а також було замінено насосну станцію на нову. Також, вона оплатила стоматологічні послуги дітям та собі. Так, як в будинку впала частина кухонної стінки та побився посуд, вона придбала новий посуд, столовий та кухонний. Також купувала грунт, щоб вимостити подвір`я, наймала людей для обробки городів. Також за ці кошти, вони купували для позивача спорядження, одяг, взуття, засоби гігієни, ліки та сигарети, які відправляли йому посилками. Також, на прохання позивача, вона перераховували кошти його побратимам, а саме 24 000 грн. ОСОБА_5 , 2 422,11 грн. ОСОБА_6 , 2 110,55 грн. ОСОБА_7 , 9 025,27 грн. ОСОБА_8 . 
З часом, її відносини з позивачем стали погіршуватися, а з вересня 2023 року позивач перестав щомісячно перераховувати їй кошти, а лише 19.11.2023 року перерахував 10 000 грн. та 24.12.2023 року ще 10 000 грн.
Так, як кошти стали закінчуватися у березні 2024 року вона змушена була звернутися із заявою про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання їхньої спільної доньки, оскільки позивач відмовлявся добровільно надсилати кошти на утримання дітей. Крім того, оскільки для утримання сім`ї потрібні були кошти 25.06.2024 року вона взяла кредит на суму 20 000 грн. Не зверталася із заявою про розірвання шлюбу, оскільки сподівалася, що коли позивач приїде у відпустку додому вони налагодять стосунки. Однак, влітку 2024 року свекруха та позивач наказали їй виселитися із будинку, де вона проживала та зняли її із зареєстрованого місця проживання. Все, що вони нажили спільно з позивачем та все, що вона придбала, меблі, побутова техніка, дрова, посуд залишилися у будинку свекрухи, вона забрала лише свої речі та речі дітей. Після цього, доступу до будинку вона не мала, замок був змінений. Твердження позивача про те, що вона забрала з собою грошові кошти, не відповідають дійсності, оскільки станом на день розірвання шлюбу між ними, грошові кошти, які надсилав їй позивач вже були витрачені, а про наявність будь-яких інших заощаджень їй не було відомо. В подальшому позивач звернувся з позовною заявою про розірвання шлюбу, шлюб був розірваний 04.11.2024 року. 
Таким чином, відповідачка зазначає про те, що кошти, перераховані на її картку позивачем за період з квітня 2022 року по серпень 2023 року на момент розірвання шлюбу були вже витрачені на потреби сім`ї, а тому відсутні підстави для їх поділу як спільного майна подружжя. Кошти, про які зазначає позивач, вона не розміщувала на депозитному рахунку та не відкривала жодних депозитних рахунків. Крім того, звертає увагу на те, що позивач самостійно розпоряджався своєю заробітною платою, яку він отримував з вересня 2023 року по грудень 2024 року, тобто до моменту розірвання шлюбу, проте ці кошти позивач не вважає за потрібне враховувати під час обґрунтування свого позову як спільне майно, оскільки вони також вважаються спільним майном подружжя. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з березня 2024 року по грудень 2024 року, розмір доходу позивача становив 642 939,28 грн.
Враховуючи викладене, вважає, що доводи позовної заяви є безпідставним та необґрунтованими, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.
14.05.2025 року представник позивача — адвокат Кисельова М.І. звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача також і витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. 
03.06.2025 року від представника відповідачки — адвоката Польової Е.М. надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог, яка прийнята судом згідно ухвали від 28.05.2025 року. У вказаному відзиві представник відповідачки зазначила про те, що відповідач погоджується із наявністю у позивача права на зміну предмета позову на даному етапі розгляду справи. Однак, підстави позову залишаються незмінними та заперечення на них були висловлені у відзиві 26.02.2025 року, а представником позивача фактично подано вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, про яку позивач мав зазначити при поданні позовної заяви та надати попередній розрахунок витрат, в тому числі очікувані витрати на правничу допомогу. Також, просила з урахуванням безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ..
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16.01.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання з участю сторін на 15:00 год. 12.02.2025 року.
12.02.2025 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача до 15:30 год. 11.03.2025 року.
11.03.2025 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача до 10:15 год. 24.04.2025 року.
24.04.2025 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача до 09:00 год. 28.05.2025 року.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.05.2025 року прийнято заяву представника позивача — адвоката Кисельової М.І. про зміну предмета позову та відкладено підготовче судове засідання до 09:00 год. 04.07.2025 року.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04.07.2025 року клопотання представника позивача — адвоката Кисельової М.І. про витребування доказів задоволено частково та постановлено витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 06.08.2025 року.
06.08.2025 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою сторін до 10:00 год. 12.09.2025 року.
12.09.2025 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача до 14:30 год. 03.10.2025 року.
30.10.2025 року судове засідання відкладено для дослідження доказів до 14:30 год. 31.10.2025 року.
31.10.2025 року судове засідання відкладено з інших підстав до 14:30 год. 13.01.2026 року.
13.01.2026 року суд переходить до стадії ухвалення судового рішення.
Стислий виклад позицій сторін у справі та їх представників у судових засіданнях.
У судових засіданнях представник позивача адвокат Кисельова М.І. з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позовні вимоги підтримала та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 1 400 000 грн. та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спільних грошових коштів, а саме на 700 000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 700 000 грн. у рахунок грошової компенсації 1/2 частки права власності на спільні грошові кошти у розмірі 1 400 000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрата та витрати на правничу допомогу. Вказує про те, що грошові кошти позивач перераховував відповідачці для їх накопичення, ці грошові кошти є спільним майном подружжя та половина суми грошових коштів підлягає стягненню з відповідачки, оскільки вона мала в розпорядженні ці кошти.
Представник відповідача — адвокат Польова Е.М. у судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог за їх безпідставністю, просила відмовити у позові повністю, оскільки вважає, що перераховані позивачем грошові кошти на карту відповідачки з квітня 2022 року по серпень 2023 року на момент розірвання шлюбу були вже витрачені відповідачкою за взаємною згодою з позивачем на потреби сім`ї, про які відповідачка зазначила у відзиві на позовну заяву. З урахуванням наведеного, відсутні підстави для поділу таких грошових коштів як спільного майна подружжя.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 з 22.01.2025 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області повторно 03.07.2024 року, актовий запис №3. 
За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04.11.2025 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №11322 від 18.06.2024 року, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №2792/УБД від 24.10.2024 року, ОСОБА_1 в період з 24.03.2022 року по 28.12.2022 року, з 10.01.2023 року по 20.06.2023 року, з 05.07.2023 року по 06.07.2023 року, з 21.07.2023 року по 31.08.2023 року, з 15.09.2023 року по 27.06.2024 року, з 12.07.2024 року по 24.10.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в н.п. Богоявленка Волноваського району Донецької області, н.п. Борова, Ізюмського району Харківської області, н.п. Семенівка Покровського району Донецької області. 
Згідно судового наказу Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2024 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.03.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. 
Згідно довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України ОСОБА_2 від 31.01.2025 року за 2020 рік у ОСОБА_2 відсутні нарахування заробітної плати та страховий стаж за 2020 рік.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №74554261 №1195 від 29.01.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.02.2024 року становить 8 252,70 грн.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є власником мотоцикла «Skymoto Prime» д.н.з. НОМЕР_4 .
Згідно виписки АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_2 по картці/рахунку НОМЕР_5 за період 01.04.2022 року по 30.11.2024 року, вбачається про рух коштів по рахунку відповідачки, її витрати та зарахування. З виписки вбачається, що відповідачці надходили грошові кошти від позивача ОСОБА_1 ..
Відтак, позивачем ОСОБА_2 здійснювалися перекази на карту Приват Банку, одержувачем наступних сум: 65050, 00 грн, 45050,00 грн, 71050,00 грн, 45050,00 грн, 71050,00 грн, 45050,00 грн, 100050, 00 грн, 10050,00 грн, 58050,00 грн, 29050,00 грн, 15050,00 грн, 13050,00 грн, 94028,21 грн, 14025,25 грн, 68927,57 грн, 29723,78 грн, 16025,64 грн, 100520,00 грн, 10125,31 грн,10050,00 грн, 10050,00 грн, 60050,00 грн, 75050,00 грн, 90050,00 грн, 15050,00 грн, 25050,00 грн,100050, 00 грн, 114050,00 грн зазначено ОСОБА_2 . 
В ході судового розгляду судом було досліджено надану на виконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 04.07.2025 року з АТ КБ «Приват Банк» виписку по рахунках ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_6 за період з 01.04.2022 року по 30.11.2024 року, яка знаходиться на диску. 
Судом досліджено роздруківку листування з соціальних мереж, надане позивачем, з якої вбачається спілкування з особою ОСОБА_9 . Як зазначає позивач, це його листування з відповідачкою ОСОБА_2 . Дане листування не ставиться сторонами під сумнів та жодна із сторін не заявляє заперечень щодо такого листування та його дійсності. З листування вбачається, що співрозмовники з`ясовують фінансові питання (без покликання на конкретні суми), аліментні зобов`язання, а також непорозуміння в стосунках.
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зі змісту частин 1, 2, 3 статті 61 СК України вбачається, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Згідно з частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. 
Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). 
Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 
У постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63 та ч.1 ст.65 СК України. 
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 501/754/17 (провадження № 61-14717св19)).
У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2023 року у справі № 134/1975/20 (провадження № 61-9517ск22)).
Таким чином, на підставі наявних в розпорядженні суду матеріалів та доказів, з урахуванням викладених сторонами позицій, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 04.11.2024 року шлюб між сторонами розірвано.
ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України отримував заробітну плату та грошове забезпечення. 
Згідно ч.2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 
Таким чином, на підставі наявних в суду доказів, судом встановлено, що отримані позивачем грошові кошти, в якості заробітної плати та грошового забезпечення як військовослужбовця -спільне сумісне майно подружжя.
Як вбачається з виписок по рахунку з «Приват Банк» позивача ОСОБА_1 так і виписок по рахунку відповідачки ОСОБА_2 , які були досліджені судом в ході судового розгляду, та сторонами не оспорюються, дійсно позивач в період з квітня 2022 року по грудень 2024 року перераховував відповідачці ОСОБА_2 на її банківську карту грошові кошти в різних сумах, які, як зазначає позивач були його заробітною платою. 
Як зазначено самим позивачем у позовній заяві, дружина в період з квітня 2022 року по грудень 2023 року, з перерахованих ним коштів за його згодою купувала необхідні речі для потреб їхньої родини, а саме їхніх спільних дітей та для себе, а також вони домовилися, що дружина обмінюватиме перераховані їй грошові кошти на долари США та буде їх накопичувати до його повернення. 
Разом з тим, як зазначено відповідачкою у відзиві на позовну заяву в період з квітня 2022 року по грудень 2023 року вона дійсно отримувала грошові кошти від позивача, однак ці кошти станом на день розірвання шлюбу між ними, витрачені на потреби сім`ї, а саме вона за вказаний період купувала продукти харчування, одяг, ліки, побутову хімію, поповнювала мобільні рахунки, оплачувала комунальні послуги в будинку матері позивача. Крім того, вказала, що для дітей вони за спільною згодою придбали по ноутбуку, вартістю 40 000 грн. кожен та аксесуари до них, телефони Iphone 12 Pro Max для сина та ОСОБА_4 13 для доньки, у серпня 2022 року придбали мотоцикл для сина Skymoto Prime вартістю 53 000 грн., який зареєстрували на її ім`я, бо син на той час ще був неповнолітнім. Крім того, вона придбала велику кількість дров, приблизно на 70 000 грн., а також побутову техніку в будинок — холодильник, пральну машину, мікрохвильову піч, пилосос, а також замінено насосну станцію на нову. Також, вона оплатила стоматологічні послуги дітям та собі. Так, як в будинку впала частина кухонної стінки та побився посуд, вона придбала новий посуд, столовий та кухонний. Також купувала грунт, щоб вимостити подвір`я, наймала людей для обробки городів. Також за ці кошти, вони купували для позивача спорядження, одяг, взуття, засоби гігієни, ліки та сигарети, які відправляли йому посилками. Також, на прохання позивача, вона перераховували кошти його побратимам, а саме 24 000 грн. ОСОБА_5 , 2 422,11 грн. ОСОБА_6 , 2 110,55 грн. ОСОБА_7 , 9 025,27 грн. ОСОБА_8 . Крім того, влітку 2024 року, ще до розірвання шлюбу позивач разом зі своєю матір`ю попросив її покинути дім, в якому вони проживали та свекруха зняла її з реєстрації, а все придбане нею майно для сім`ї залишилося в будинку свекрухи та її колишнього чоловіка. Разом з тим, через скрутне матеріальне становище та відсутність коштів 27.06.2024 року вона змушена була взяти кредит на суму 20 000 грн. та звернутися до суду за аліментами на дитину, оскільки не працювала, а чоловік коштів не перераховував.
У даній справі встановлено, що позивач, перебуваючи на військовій службі та виконуючи обов`язок із захисту держави, одночасно виконував сімейний обов`язок шляхом регулярного перерахування грошових коштів відповідачці для забезпечення життєдіяльності сім`ї та дітей. Таким чином, передача коштів мала не договірний, а сімейно-правовий характер. З наявних у розпорядженні суду доказів, у подружжя не було письмової домовленості щодо порядку користування майном подружжя, зокрема грошовими коштами, які отримував позивач в якості заробітної плати грошового забезпечення, сторони керувалися у своїх діях довірливими відносинами один з одним. 
Аналіз доказів свідчить про те, що спірна сума коштів у вигляді заробітної плати та грошового забезпечення позивача, яку він добровільно перераховував відповідачці в період з квітня 2022 року по грудень 2023 року витрачена подружжям у шлюбі. Суд зазначає, що об`єктом спільної сумісної власності може бути майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, має самостійну майнову цінність та існує як об`єкт цивільних прав на момент поділу. У цій справі відсутній сам об`єкт поділу, оскільки позивач не довів, що спірні кошти збережені та перебувають у володінні відповідачки. 
Позивач посилається також на те, що мав з відповідачкою домовленість про обмін перерахованих їй на картку грошових коштів на долари США та накопичення відповідачкою таких коштів, однак, жодних належних доказів на підтвердження наведеного, як то розписки, письмової домовленості, договору чи інших доказів на підтвердження такої домовленості, позивачем суду не надано.
Суд виходить з презумпції, що кошти, передані одним із подружжя іншому під час шлюбу, спрямовані на утримання сім`ї, якщо інше не доведено. У зв`язку з цим обов`язок доведення іншого цільового призначення грошових коштів покладається на позивача. Таким чином, презумпція сімейних витрат позивачем не спростована.
Вказана позиція знаходить своє підтвердження у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2024 року (справа №521/20001/20).
Також варто зазначити, що позивач маючи намір накопичувати грошові кошти, не був позбавлений можливості самостійно оформити депозит та здійснювати накопичення грошових коштів на власному рахунку, в тому числі депозитному. 
При цьому, відповідно до частини шостої статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Однак, оскільки в ході судового розгляду не встановлено фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами до розірвання шлюбу, відповідачка ОСОБА_2 при розпорядженні вказаними вище грошовими коштами діяла, зокрема, і від імені ОСОБА_1 , як його дружина, у повному обсязі використала їх як спільні кошти подружжя в інтересах сім`ї, зокрема на потреби двох дітей, побутові потреби, забезпечення сім`ї, лікування дітей, придбання побутового приладдя, побутових речей та посуду, щоденні потреби та витрати сім`ї, підстави для стягнення частини цих коштів на користь позивача відсутні.
Така позиція узгоджується з позицією висловленою у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.09.2025 року (справа №176/2044/24).
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності на грошові кошти в розмірі 700 000 грн. та стягнення таких коштів з відповідачки на користь позивача, а тому відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з урахуванням того, що судом в задоволені позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір та витрати на правничу допомогу, суд залишає за позивачем.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 30 січня 2026 року.

Сторони справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Гладишева Х.В.