Справа № 752/16459/25 
Провадження № 2/752/4246/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

04 лютого 2026 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Фесик Марія Олексіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - 

в с т а н о в и в: 

 У червні 2025 року позивач ОСОБА_1 , через адвоката Мартинюк М.Р. (ордер, свідоцтво - а.с.23,24), звернулась до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Інстафінанс» в порядку захисту прав споживачів, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 38304, вчинений 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення заборгованості. Стягнути судові витрати. 
У позовній заяві позивач зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства.
Зокрема, примусове виконання виконавчих написів нотаріусів заборонено у період дії воєнного стану. Також приватний нотаріус не перевірив безспірність заборгованості по кредитному договору, оскільки не отримав від сторін первинні документи щодо видачі кредиту. Нотаріус не пересвідчився в існуванні письмової вимоги стягувача про усунення порушень виконання грошового зобов`язання. Наданий нотаріусу розрахунок заборгованості відображає односторонні арифметичні розрахунки відповідача, з якими позивач не погоджується, посилаючись на положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неможливості нарахування відсотків за користування кредитом.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 33, 34). 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року задоволено клопотання сторони позивача, забезпечено позовну заяву шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису (а.с. 43-45).
Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду від 07 липня 2025 року до електронного кабінету. Позовна заява з додатками була направлена відповідачу за адресою його реєстрації, поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою «за закінчення терміну зберігання» (а.с.45). 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подали.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось, - особи, які беруть участь у справі не викликались.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
За матеріалами справи 03 травня 2021 року між ТОВ «Інстафінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № ІD3073352, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит розміром 1 500,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 2,02 % на день (а.с.10-14).
05 листопада 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис № 38304 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором № ІD3073352 від 03 травня 2021 року в сумі 16 758,00 грн, за вчинення виконавчого напису на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто 650,00 грн. Стягнення заборгованості проводилось за період з 22 липня 2021 року по 19 жовтня 2021 (а.с. 6). 
За заявою ТОВ «Інстафінанс» № 20399 від 19 листопада 2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярошенком К.Ю. на підставі оспорюваного виконавчого напису № 38304 від 05 листопада 2021 року постановою від 26 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором № ІD3073352 від 03 травня 2021 року в сумі 16 758,00 грн, за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн, а разом - 17 408,00 грн (а.с. 7-9). 
У рамках зазначеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 26 листопада 2021 року винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, постановою від 30 листопада 2021 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.15-18,29,30). 
Судом встановлено, що вищенаведений кредитний договір позивачкою укладався з ТОВ «Інстафінанс», яке 19 листопада 2021 року звернулось саме до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка К.Ю.  із заявою № 20399 про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором відповідно до виконавчого напису від 05 листопада 2021 року № 38304 (а.с.9).
Всі подальші дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 вчинено приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярошенком К.Ю. Відсутні відомості щодо передачі даного виконавчого провадження приватному виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О., яку позивачем у позовній заяві вказано як третю особу. 
Отже, за результатом дослідження фактичних обставин справи, встановлено, що стороною позивача безпідставно залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О.
Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок).
Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, пунктом 2 Переліку документів, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Разом з тим, пункт 2 вказаного переліку був визнаний незаконним та нечинним у повному обсязі згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14. Вказана постанова суду є чинною.
В пункті 1 вищевказаного Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Таким чином, з 22.02.2017 кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».
При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.12.2022 у справі № 759/7632/20, який зазначив, що відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис № 38304, вчинено приватним нотаріусом 05 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.
На момент вчинення спірного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована.
За матеріалами справи, договір кредитної лінії № ІD3073352 від 03 травня 2021 року, укладений між ТОВ «Інстафінанс» та ОСОБА_1 , який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21 жовтня 2020 року.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь - які відомості щодо заборгованості позивача, а саме виписки по рахунку боржника, детального розрахунку заборгованості та строків її погашення, засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), та інших доказів, які б підвереджували наявну заборгованість, що не дає можливість встановити факт реальної заборгованості позивача перед відповідачем.
За таких обставин, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 04 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, отримання позивачем вимог фінансових установ, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.
У прохальній частині представник позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача, вказуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Постановою Верховного Суду № 743/1481/21 від19 жовтня 2022 року висловлена правова позиція, що при стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. 
Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та суд дійшов висновку про задоволення позову, судовий збір у розмірі 1 211,20 грн відповідно до положення ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Водночас, позивачкою сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн, що документально підтверджено (а.с.42), відтак на користь позивачка з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 605,60 грн.  
Керуючись статтями 12,76-81, 141, 268, 273, 274-279, 354,355 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В: 

Позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Фесик Марія Олексіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -  задовольнити. 
Визнати виконавчий напис, вчинений 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимировим Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 38304, про стягнення заборгованості за кредитним договором № ID2451423 від 05 травня 2021 року у розмірі 16 758,00 грн, таким що не підлягає виконанню. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (код ЄДРПОУ 43449827, адреса: вул. Сурікова, буд.3-а, м. Київ, 03035) на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (код ЄДРПОУ 43449827, адреса: вул. Сурікова, буд.3-а, м. Київ, 03035) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Голосіївський районний суд міста Києва.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 04 лютого 2026 року.

Суддя    А.В.Слободянюк