ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10670/25 Справа № 201/14633/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У листопаді 2023 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна.
       На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03 жовтня 2009 року ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.
       У період шлюбу 24 вересня 2021 року придбали земельну ділянку кадастровий номер - 1225081500:05:007:0008; опис об`єкта - площа (га): 0.11; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за позивачем зареєстровано право власності на транспортний засіб - марки «Volkswagen Transporter», VIN: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, тип кузова: пасажирський-в, придбаний 30 листопада 2017 року. Середня ринкова вартість вказаного транспортного засобу на території Дніпропетровської області складає 280 000 гривень 00 копійок.
       Приймаючи до уваги вищезазначене, перебуваючи у шлюбі в період з 03 жовтня 2009 року позивач та відповідач, набули у спільну сумісну власність майно, а саме: земельну ділянку площею 0.11 га, кадастровий номер: 1225081500:05:007:0008 та транспортний засіб транспортний засіб - марки «Volkswagen Transporter», VIN: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .
       16 грудня 2024 року представник позивача – адвокат Коломоєць С. В. надав до суду заяву про збільшення позовних вимог від 15 грудня 2024 року, згідно якої позивач збільшила свої вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за різницю у вартості рухомого майна зі 140 000 гривень до 161 164 гривні 08 копійок, яка ухвалою суду від 19 грудня 2024 року була прийнята до розгляду.
       У січні 2025 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , згідно якого він просить стягнути на його користь грошову компенсацію за різницю у вартості рухомого майна - автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року, номерний знак НОМЕР_3 в розмірі 161 164 гривні 08 копійок, залишивши автомобіль у власності відповідача за зустрічним позовом. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ті ж обставини, які були викладені у відзиві на первісний позов.
       Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2025 року позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_5 ) про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна, - задоволено частково.
       Визнано за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) право на частку в розмірі частини у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,11 га кадастровий номер 1225081500:05:007:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
       Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного сумісного майна – неподільної речі вартість 1/2 частини автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 в розмірі 161 164 (сто шістдесят одна тисяча сто шістдесят чотири) гривні 08 копійок, припинивши право власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) на частку в розмірі 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 .
       Відмовлено в задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна.
       Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 034 (чотири тисячі тридцять чотири) гривні 04 копійки.
       Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення вартості компенсації 1/2 автомобіля та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь нього грошову компенсації у розмірі 161 164,08 грн, залишивши автомобіль у власності ОСОБА_2 .
       В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 жовтня 2009 року, який був зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 843 (а.с.230, т.2). Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 березня 2024 року, яке набрало законної сили 23 квітня 2024 року (а.с.231-234, т.2).
       Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 352728750 від 01 листопада 2023 року, за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 вересня 2021 року зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,11 га, кадастровий номер 1225081500:05:007:0008, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 12-13, т. 1).
       24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Брундій А. О. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,11 га, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 1225081500:05:007:0008, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно казаного договору відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1 набув у власність вищезазначену земельну ділянку за згодою дружини – ОСОБА_2 (а.с. 154-156, т. 1).
       Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС №31/1326А3-14553-2024 від 17 травня 2024 року, актуальним власником автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 1896 куб.см., 2006 року випуску, № куз. НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , станом на 15 травня 2024 року є ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу № 1242/2017/730200 від 30 листопада 2017 року, який був укладений в ТСЦ 1242. Видано свідоцтво серії НОМЕР_8 про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 121-122, т. 1).
       Згідно Висновку експерта № 2349-24 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі №201/14633/23 від 11 листопада 2024 року та додатків до нього, ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2006 року випуску, VIN-код - НОМЕР_1 , тип кузова – пасажирський, номерний знак НОМЕР_2 , на дату оцінки складає 322 328 гривень 16 копійок (а.с. 168-183, т. 1).
       Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна – неподільної речі вартість 1/2 частини автомобіля в розмірі 161 164 гривні 08 копійок, припинивши право власності ОСОБА_2 на частку в розмірі 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль.
       Колегія суддів погоджується з таким висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України.
       Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

       У постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 2-7539/08 зроблено висновок про те, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.
       До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадженням № 61-1539св19), від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16 (провадження № 61-11253св20).
       У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року за № 711/2302/18 зроблено висновок: «Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя».
       Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
       Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
       Частиною другою статті 364 ЦК України визначено, що якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, зокрема у разі неподільності речі (відповідно до частини другої статті 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
       Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
       Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
       Згідно із частиною другою статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
       Верховний Суд в постанові від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22) зробив висновок про те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)). Верховний Суд ураховує, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).
       Встановлено, що відповідно до листа Головного сервісного центру МВС №31/1326А3-14553-2024 від 17 травня 2024 року, актуальним власником автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 1896 куб.см., 2006 року випуску, № куз. НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , станом на 15 травня 2024 року є ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу № 1242/2017/730200 від 30 листопада 2017 року, який був укладений в ТСЦ 1242. Видано свідоцтво серії НОМЕР_8 про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 121-122, т. 1).
       Згідно Висновку експерта № 2349-24 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі №201/14633/23 від 11 листопада 2024 року та додатків до нього, ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2006 року випуску, VIN-код - НОМЕР_1 , тип кузова – пасажирський, номерний знак НОМЕР_2 , на дату оцінки складає 322 328 гривень 16 копійок (а.с. 168-183, т. 1).
       Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/22653-25-Вих від 20 березня 2025 року ОСОБА_1 виїхав за межі України через пункт пропуску «Красноїльськ» 23 листопада 2023 року на транспортному засобі з номерним знаком НОМЕР_2 , тобто на спірному автомобілі. Також, ОСОБА_1 не надано доказів про існування наміру повернути транспортний засіб в Україну та вирішити в цій частині спір в позасудовому порядку.
       Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом на її користь грошової компенсації, що складає 1/2 частину вартості спірного автомобіля, оскільки таке майно перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , який виїхав на автомобілі за межі України без згоди іншого співвласника – ОСОБА_2 , не повернув автомобіль титульному власнику на час розгляду спору, як не вчинив і інші дії, які б свідчили про наявність його бажання в позасудовому порядку вирішити спір щодо автомобіля, а позивач за зустрічним позовом має право на частину такого майна, яке є неподільною річчю.
       З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя підлягає стягненню 1/2 частина вартості спірного автомобіля, що складає 161 164 гривні 08 копійок з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 .
       Доводи апелянта про те, що унаслідок задоволення первісного позову він не має змоги продати автомобіль і сплатити ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок грошової компенсації за різницю вартості рухомого майна, а також взагалі не має змоги їм розпорядитись, оскільки автомобіль зареєстрований на позивача за первісним позовом, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції у порядку поділу неподільної речі виділив у власність ОСОБА_1 спірний автомобіль, припинивши право спільної сумісної власності на 1/2 частини, стягнувши з ОСОБА_1 на користь первісного позивача, грошову компенсацію за вказану частину.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, в тому числі з підстав задоволення первісного позову.
       Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна – неподільної речі вартість 1/2 частини автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 в розмірі 161 164 гривні 08 копійок, припинивши право власності ОСОБА_2 на частку в розмірі 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 та правомірно відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2025 року, в оскаржуваній частині - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2025 року.

       Головуючий: 
       Судді: