ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" січня 2026 р. Справа№ 910/8426/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І., 
за участю представників:
від позивача – Коваленко О.Д.,
від відповідача – Самарцев Я.Ю.,
від третьої особи – представник не прибув, 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет” на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/8426/25 (суддя Сівакова В.В., повне рішення складено – 18.11.2025) за позовом Акціонерного товариства “Оксі Банк” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” про звернення стягнення на предмет застави.
встановив наступне.
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства “Оксі Банк” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет”, в якій просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 41/24-ВКЛ від 09.08.2024 у розмірі 2.596.986,30 грн, яка складається з 2.500.000,00 грн заборгованість по строковому кредиту, 50.958,90 грн заборгованість по строкових процентах, 46.027,40 грн звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави майнових прав № 41/24-ВКЛ-МП-1 щодо отримання грошових коштів за договором поставки № 10 від 01.08.2023, який укладено 26.08.2024 між АТ “Оксі Банк” та ТОВ “Пертикор Вайн” шляхом стягнення 276.000,00 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет”.
Позивач стверджує, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” в порушення умов Кредитного договору не виконано свої зобов`язання з погашення кредиту у визначений договором термін та зі сплати процентів за користування кредитними коштами, то наявні правові підстави для звернення стягнення на передане у заставу Товариством з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” згідно Договору застави право вимоги грошових коштів на загальну суму 276.000,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/8426/25 позов задоволено повністю; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 41/24-ВКЛ від 09.08.2024 у розмірі 2.596.986,30 грн, яка складається з 2.500.000,00 грн заборгованість по строковому кредиту, 50.958,90 грн заборгованість по строкових процентах, 46.027,40 грн заборгованість по прострочених процентах звернуто стягнення на предмет застави згідно з договором застави майнових прав № 41/24-ВКЛ-МП-1 щодо отримання грошових коштів за договором поставки № 10 від 01.08.2023, який укладено 26.08.2024 між Акціонерним товариством “Оксі Банк” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Пертикор Вайн” шляхом стягнення 276.000,00 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет” на користь Акціонерного товариства “Оксі Банк”.
При задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” зобов`язання, що виникло на підставі Кредитного договору, позивач як заставодержатель за Договором застави вправі задовольнити свої вимоги до боржника за рахунок застави за Договором застави.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки постачальник не виконав умову договору поставки № 10, щодо отримання письмової згоди сторони на передачу своїх прав та обов`язків третій особі, а саме у покупця, то договір відступлення права вимоги між позивачем та третьою особою є нікчемним та відповідно позовні вимоги не можуть бути задоволені шляхом звернення стягнення на предмет застави. 
Представник апелянта – відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Третя особа правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; про що свідчить довідка про доставку електронного документа (ухвали суду про призначення справи до розгляду на 26.01.2026) до її електронного кабінету.
Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутньою у даному судовому засіданні від третьої особи до суду не надійшло.
Слід також зазначити, що явка представників сторін та третьої особи не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.
Враховуючи належне повідомлення третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка її представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
01.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” (далі – постачальник, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет” (далі – покупець, відповідач) укладено договір поставки № 10 (далі – договір поставки).
Відповідно до п. 1.1 договору поставки постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари постачальника на умовах цього договору згідно з замовленнями покупця та товаросупровідною документацією, які складають невід`ємну частину цього договору.
09.08.2024 між Акціонерним товариством “Оксі Банк” (далі – кредитодавець, Банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” (далі – позичальник, третя особа) укладено кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії № 41/24-ВКЛ (далі – кредитний договір). 
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець надає грошові кошти (відкриває відкличну кредитну лінію) (далі – кредит) позичальнику в розмірі 2.500.000,00 грн (далі – ліміт кредитної лінії) на строк із 09.08.2024 по 07.08.2025 (включно), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити фіксовану кредитну процентну ставку у розмірі 24% річних, а також комісії на умова, передбачених договором. Кредит надається на поповнення обігових коштів.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26.08.2024 між Акціонерним товариством “Оксі Банк” (далі – заставодержатель, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” (далі – заставодавець, третя особа) укладено договір застави майнових прав № 41/24-ВКЛ-МП-1 щодо отримання грошових коштів за договором поставки № 10 від 01.08.2023 (далі – договір застави).
Відповідно до п. 1.1 договору застави заставодавець передає в заставу майнові права, зазначені в п. 1.4. цього договору (далі – предмет застави). За домовленістю сторін, станом на дату укладення цього договору, вартість предмету застави складає 276.000,00 грн.
Згідно з п. 1.2 договору застави заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” (код ЄДРПОУ 44509310 ) (далі - позичальник) за кредитним договором з відкриттям відновлюваної кредитної лінії № 41/24-ВКЛ від 09.08.2024 (надалі - кредитний договір), укладеним між заставодержателем та позичальником, з урахуванням можливих змін та доповнень до кредитного договору та цього договору, зокрема: повернення кредиту в сумі 2.500.000,00 грн не пізніше 07.08.2025; процентів в розмірі 24% річних; комісії в розмірі, визначеному в кредитному договорі.
Відповідно до п. 1.4 договору застави предметом застави за цим договором є: майнові права заставодавця за договором поставки № 10 від 01.08.2023 (надалі - контракт), укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет” (код ЄДРПОУ 44636875), які полягають у праві вимоги грошових коштів, що виникає у заставодавця за контрактом з ТОВ “Хай Маркет” (боржник за контрактом) ), що складаються із сум оплати за поставлений заставодавцем товар (алкогольну продукцію в асортименті) в розмірі 276.000,00 грн за відвантажену алкогольну продукцію в асортименті.
Також 26.08.2024 між Акціонерним товариством “Оксі Банк” (далі - сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Петрікор Вайн” (далі - сторона-2) укладено договір відступлення права вимоги майнових прав (далі - договір відступлення).
Відповідно до п. 1 договору відступлення сторона-2 передає, (відступає), а сторона-1 приймає на себе права сторони-2, як кредитора за зобов`язанням, а саме: 1.1. право вимоги коштів на загальну суму 276.000,00 грн за договором поставки № 10 від 01.08,2023 (надалі контракт), укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет” (код ЄДРПОУ 44636875) (далі - боржник), які полягають у праві отримати від боржника грошові кошти за контрактом в обсязі, що складає 276.000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та 09.08.2024 надав третій особі кредит у розмірі 2.500.000,00 грн (підтверджується випискою по особовим рахункам за період з 09.08.2024 по 01.04.2025). 
Позивач звернувся до третьої особи з вимогою № 1030-327 від 01.04.2025 про усунення порушення умов кредитного договору, в якій вимагав повного дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та сплати всіх платежів за кредитним договором; повідомив, що станом на 01.04.2025 заборгованість позичальника перед Банком складає 2.596.986,30 грн, з яких 2.500.000.00 грн боргу по строковому кредиту, 50.958,90 грн боргу по строкових процентах, 46.027,40 грн боргу по прострочених процентах; вимагав у 10-денний строк з моменту отримання даної вимоги виконати всі зобов`язання позичальника за кредитним договором.
Дана вимога надіслана третій особі 01.04.2025 рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №7901900060915 від 01.04.2025.
Однак, дана вимога позичальником не виконана.
Позивач також звернувся до третьої особи з повідомленням № 1030-341 від 02.04.2025 про звернення стягнення на предмет застави, в якому повідомив, що до Банку перейшли майнові права, що є предметами застави, зокрема, за договором застави № 41/24-ВКЛ-МП-1 від 26.08.2024.
Дане повідомлення надіслано третій особі 02.04.2025 рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №7901900092752 від 02.04.2025.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з вимогою № 1030-476/61 від 16.05.2025, в якій вимагав протягом 10-днів з моменту отримання цієї вимоги здійснити повний розрахунок за договором поставки № 10 від 01.08.2023 в розмірі 276.000,00 грн на користь Банку.
Дана вимога надіслана відповідачу 16.05.2025 рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.05.2025.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що позичальником порушено зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором, у зв`язку з цим у позивача виникло право звернення стягнення заборгованості на кошти відповідача.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно п. 2.4 кредитного договору повернення кредиту здійснюється згідно з Графіком зміни ліміту кредитної лінії, в межах строку кредитування, визначеного в п. 1.1 Договору.
Графік зміни ліміту кредитної лінії: 2 500 000, 00 грн, термін – 09.08.2024; 0,00 грн. термін – 07.08.2025. 
Відповідно до п. 4.2.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно здійснювати сплату кредитодавцеві нарахованих процентів за користування кредитом та комісійної винагороди в порядку та на умовах, передбачених договором.
Згідно з п. 5.1 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється кредитодавцем з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, процентної ставки, передбаченої п. 1.1. договору. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем, тобто враховується день надання кредиту і не враховується день його погашення. (Метод визначення днів для нарахування процентів “факт/факт”).
Відповідно до п. 5.2 кредитного договору сплата позичальником процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, не пізніше п`ятого календарного дня місяця, наступного за звітним, а також в день повернення кредиту, на рахунок кредитодавця.
Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом понад строк, вказаний у пункті 1.1. договору, процентна ставка збільшується на 10 (десять) процентних пунктів по відношенню до процентної ставки, вказаної в п. 1.1 договору.
Третя особа (позичальник) взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом 01.04.2025 виникла заборгованість третьої особи перед позивачем, яка становить 2.596.986,30 грн, з яких 2.500.000.00 грн боргу по строковому кредиту, 50.958,90 грн боргу по строкових процентах, 46.027,40 грн боргу по прострочених процентах.
Позивач звернувся до третьої особи з вимогою № 1030-327 від 01.04.2025 про усунення порушення умов кредитного договору, в якій вимагав повного дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та сплати всіх платежів за кредитним договором; повідомив, що станом на 01.04.2025 заборгованість позичальника перед Банком складає 2.596.986,30 грн, з яких 2.500.000.00 грн боргу по строковому кредиту, 50.958,90 грн боргу по строкових процентах, 46.027,40 грн боргу по прострочених процентах; вимагав у 10-денний строк з моменту отримання даної вимоги виконати всі зобов`язання позичальника за кредитним договором.
Дана вимога надіслана третій особі 01.04.2025 рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №7901900060915 від 01.04.2025.
Однак, дана вимога позичальником не виконана.
За приписами статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Згідно зі статтею 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст. 576 Цивільного кодексу України).
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право Звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 590 Цивільного кодексу України).
Згідно з п. 2.1.1 договору застави у разі порушення будь-якого зобов`язання, яке забезпечене заставою за цим договором, зокрема, порушення будь-якого зобов`язання заставодавця за цим договором та/або будь-якого зобов`язання позичальника за кредитним договором, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, а у разі невиконання цієї вимоги - задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами, в т.ч. шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення на предмет застави.
За умовами п. 3.1 договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави y разі порушення будь-якого зобов`язання, яке забезпечене заставою за цим договором, зокрема порушення будь-якого зобов`язання заставодавця за цим договором та/або будь-якого зобов`язання позичальника за кредитним договором.
Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 1030-476/61 від 16.05.2025, в якій вимагав протягом 10-днів з моменту отримання цієї вимоги здійснити повний розрахунок за договором поставки № 10 від 01.08.2023 в розмірі 276.000,00 грн на користь Банку.
Дана вимога надіслана відповідачу 16.05.2025 рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.05.2025.
Позичальником свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів всупереч положень кредитного договору виконано не було, внаслідок чого у позивача за договором застави виникло право звернути стягнення на предмет застави.
Суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки в заставу майнових прав на кошти за договором поставки входить саме право вимоги оплати, яке виникає внаслідок виконання договору поставки, необхідним є з`ясування чи існує борг, на який передається право вимоги, а також чи є інші умови договору поставки, які можуть вплинути на суму боргу.
Пунктом 3.7 договору поставки визначено, що оплата за товар здійснюється протягом 7 календарних днів від дати реалізації товару за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п. 3.6.
Згідно з п. 3.6 договору поставки обов`язковою умовою для сплати поставленого товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку відповідної накладної (видаткової та товарно-транспортної), зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також відповідність цін в накладній діючій Специфікації. При відсутності одного з зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення, наявності розбіжностей у відомостях чи даних, постачальник повинен надати відсутні документи або привести документи відповідність до чинного законодавства України та вимог цього договору протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки.
Відповідач у відзиві на позов не заперечив ту обставину, що ним отримано від постачальника товар на суму 276.000,00 грн, однак вказав, що товар в сумі 32.393,69 грн підлягає поверненню постачальнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а тому підтвердив, що має заборгованість перед постачальником в розмірі 243.606,31 грн.
Згідно з п. 2.5.1 договору поставки постачальник за цим договором поставляє покупцю товари із залишковим терміном придатності з дня поставки щонайменше 2/3 від загального терміну придатності. У випадку якщо залишковий термін придатності товару становить менше вищевказаного терміну покупець має право не приймати даний товар.
За умовами п. 4.3 договору поставки право повернути товари постачальникові надається покупцеві у випадку закінчення терміну реалізації (продажу) та/або терміну (строку) придатності товару.
Подані відповідачем накладні про повернення постачальнику товару на загальну суму 32.393,69 грн, а саме № 18 від 27.08.2025 на суму 13.956,90 грн, № 13136 від 27.08.2025 на суму 2.118,66 грн, № 13145 від 27.08.2025 на суму 3.133,91 грн, № 13168 від 28.08.2025 на суму 2.689,98 грн, № 13174 від 28.08.2025 на суму 1.267,44 грн, № 13175 від 28.08.2025 на суму 3.444,78 грн, № 13187 від 28.08.2025 на суму 5.782,02 грн не підписані та не скріплені печатками ні покупця, ні постачальника, а отже не є належними доказами, що підтверджують проведення господарської операції щодо повернення товару на вказану суму.
Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем не доведено належними засобами доказування, що наведений у вказаних накладних товар був поставлений саме на виконання договору поставки № 10 від 01.08.2023, оскільки в них відсутнє посилання на відповідний договір; не доведено, що у нього закінчився термін зберігання.
До апеляційної скарги апелянтом надані накладні про повернення постачальнику товару на загальну суму 32.393,69 грн, а саме № 18 від 27.08.2025 на суму 13.956,90 грн, № 13136 від 27.08.2025 на суму 2.118,66 грн, № 13145 від 27.08.2025 на суму 3.133,91 грн, № 13168 від 28.08.2025 на суму 2.689,98 грн, №13174 від 28.08.2025 на суму 1.267,44 грн, № 13175 від 28.08.2025 на суму 3.444,78 грн, № 13187 від 28.08.2025 на суму 5.782,02 грн, на яких вже міститься підпис відповідача та посилання на договір поставки.
Стосовно вказаних додаткових доказів, Суд зазначає наступне.
В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. 
Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заперечення, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована. 
Відповідач подав відповідні докази до суду першої інстанції разом з поданням відзиву, які були оцінені судом першої інстанції, про що вказано вище.
Про наявність інших накладних (тих, які надані на стадії апеляційного оскарження) відповідач суду першої інстанції не повідомляв, доводів щодо неможливості їх подання не наводив.
Згідно з приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Посилання апелянта на те, що вказані накладні не були подані до місцевого господарського суду, оскільки зберігалися в електронному вигляді та не були підписані, не є поважними та об`єктивними причинами.
Отже, вказані додаткові докази не приймаються судом.
Таким чином, відповідачем не доведено належними засобами доказування, що заборгованість перед постачальником за договором поставки підлягає зменшенню та становить 243.606,31 грн.
Враховуючи все вищенаведене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що у позивача за договором застави виникло право звернути стягнення на предмет застави.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що оскільки постачальник не виконав умову договору поставки № 10, щодо отримання письмової згоди сторони на передачу своїх прав та обов`язків третій особі, а саме у покупця, то договір відступлення права вимоги між позивачем та третьою особою є нікчемним, слід зазначити таке.
Так, предметом позову у даній справі є вимога про звернення стягнення на предмет застави. Підставою позову визначено обставини невиконання позичальником та заставодавцем зобов`язань за кредитним договором.
Отже, для правильного вирішення даного спору є необхідним встановлення, зокрема, обставин, виникнення у позивача права звернути стягнення на предмет застави.
Наведені обставини встановлені судом, про що вказано вище.
Отже, відсутність згоди покупця на передачу своїх прав та обов`язків іншій особі за договором відступлення, не впливає на можливість позивача задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави. 
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Хай Маркет” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/8426/25 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 05.02.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук