У х в а л а
27 листопада 2025 року
м. Київ
Справа № 569/21199/21
Провадження № 61-14863ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Луцик Катерина Василівна (далі - адвокат),
на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 3 липня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 6 листопада 2023 року
у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) про стягнення боргу зі спадкоємиці боржника та
в с т а н о в и в:
1.           У жовтні 2021 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідачки як спадкоємиці 10 000,00 доларів США боргу, що виник у спадкодавця за життя.
2.           3 липня 2025 року Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
3.           6 листопада 2025 року Рівненський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив це рішення без змін.
4.           26 листопада 2025 року адвокат в інтересах скаржниці сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 35816/0/220-25 від 26 листопада 2025 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.
5.           Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
5.1.       Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
5.2.       Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
5.3.       Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
5.4.       Предметом позову є стягнення 10 000,00 доларів США боргу, що згідно з офіційним курсом Національного банку України долара до гривні станом на день подання касаційної скарги становить 424 015,00 грн. З огляду на це ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).
5.5.       Скаржниця у касаційній скарзі зазначила, що справа має для неї виняткове значення. Мотивував тим, що неповернута сума боргу є необхідною для продовження лікування скаржниці як особи з інвалідністю другої групи. До касаційної скарги додала три копії довідок від 13 жовтня 2014 року про таку інвалідність.
5.6.       Верховний Суд вважає, що скаржниця не обґрунтувала та не підтвердила, що саме ця справа має для неї виняткове значення. Вона підтвердила наявність інвалідності другої групи з 2014 року, однак не надала доказів для підтвердження перебування на лікуванні, для сплати вартості якого нібито необхідним є стягнення у цій справі 10 000,00 доларів США зі спадкоємиці боржника. Скаржниця не погодилася з оскарженими судовими рішеннями. Однак це не означає, що справа має для неї виняткове значення.
5.7.       Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржниця не мотивувала. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржниці слід відмовити.
6.           Суд застосовує при розгляді справ Конвенція і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
6.1.       Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
6.2.       Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
6.3.       «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
6.4.       Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
6.5.       Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
6.6.       Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1.           Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 3 липня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 6 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу зі спадкоємиці боржника.
2.           Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко