ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7107/24  Номер провадження 22-ц/814/101/26	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Олександра Миколайовича на додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 січня 2025 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 11975, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № R01.00501.006691280, укладеного 06 травня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , за період з 06 лютого 2021 року по 06 вересня 2021 року включно у розмірі: 75 817,04 грн. - строковий основний борг; 7563,63 грн. - прострочений основний борг; 15 804,01 грн. - прострочені проценти; 1799,74 грн., а також плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1900 грн., всього на загальну суму 102 884,42 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
10 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 – Ковальчук О.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., понесені останнім на підставі договору про надання правової допомоги № 24/07-1 від 02.07.2024 року.
Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 - 3 000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви в частині вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. 
З вказанимрішенням у частині відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн не погодився представник ОСОБА_1 – адвокат Ковальчук О.М., посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким заяву задовольнити у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що вартість години роботи адвоката погоджена сторонами в договорі, витяг з якого, підписаний сторонами надано суду. Кількість наданої допомоги засвідчена в актах, завірених належним чином. Підтверджуючи розмір судових витрат документи надано до відзиву на позовну заяву.
Вказував, що жодного доказу на спростування заявлених до відшкодування витрат на надання правничої допомоги до заяви про зменшення їх розміру не надано. 
Зазначав, що позивачем заявлено до відшкодування 7 000 грн, що складає менше 7% від суми, що підлягала стягненню за спірним виконавчим написом.
Також зазначав, що суд першої інстанції на власний розсуд розтлумачив час, необхідний для підготовки процесуальних документів.
У відзиві АТ «Ідея Банк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення - без змін.
Відзив обгрунтовано тим, що додаткове рішення є законним, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
Вказано, що даний спір є спором незначної складності, матеріали справи не містять великої кількості документів або розрахунків, розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника. 
Вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн є недоведеною, неспівмірною із складністю судового спору, значно завищеною, необгрунтованою, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 суду подано копію Витягу з договору про надання правничої допомоги № 24/07-1 від 02.07.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальчуком О.М., копію Акту № 1 від 02.07.2024 року наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 24/07-1 від 02.07.2024 року на загальну суму 7000,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордера.
Так, відповідно до Акту № 1 від 29.03.2024 року наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 24/02-1 від 02.07.2024 року, адвокатом Ковальчуком О.М. було надано наступні послуги: усна консультація з вивченням документів (попередня) – (0,5 год.) – 1000 грн. та підготовка позовної заяви (3 год.) – 6000 грн.
Відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., вказав на те, що розмір таких витрат є непідтвердженою сумою, адже обов`язком сплатити гонорар адвокату не передбачений в договорі № 24/7-1 від 02.07.2024 року та тим, що розмір витрат є суттєво завищений та не співмірним зі складністю справи.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальчуком О.М. 02 липня 2024 року укладено договір про надання правничої допомоги № 24/07-1 (далі - Договір), згідно з яким адвокат зобов`язується надати клієнту певні види послуг (п. 1.2. договору).
Розділом 3 Договору визначений гонорар адвоката. Відповідно до пункту 3.1. Договору, сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової (правничої) допомоги клієнту дорівнює 2000 грн. за 1 годину роботи адвоката. Кінцева сума гонорару визначається в акті наданих послуг в залежності від кількості наданих послуг.
За пунктом 3.1. Договору, оплата проводиться клієнтом протягом 1 календарного дня з дати підписання сторонами акту наданих послуг або після відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу на підставі рішення суду за домовленістю сторін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і пояснення, не ухвалено рішення.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
В силу положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться витрати на правничу допомогу), у разі задоволення позову – покладаються на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, процесуальним обов`язком суду є при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховати критерії, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України.
Разом із тим, механізм зменшення суми заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу за критеріями співмірності, передбаченими ч. 4 ст. 137 ЦПК України, вимагає наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, сторона, яка подає таке клопотання має не просто заявити про неспівмірність таких витрат іншої сторони, а й довести це.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 6 ст. 141 ЦПК України)
Згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з матеріалами справи сторони договору погодили, що клієнт має сплатити адвокату вартість наданих послуг протягом 1 (одного) календарного дня з дати підписання сторонами акту наданих послуг або після відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу на підставі рішення суду за домовленістю сторін.
У матеріалах справи наявний Акт про надання послуг від 03.07.2024, який містить опис наданих послуг та їх вартість у розмірі 7 000 грн.
Однак, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У постанові від 22.02.2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 року у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 року у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт.
У ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вартість години роботи адвоката погоджена сторонами в договорі, оскільки під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вартість адвокатських витрат у заявленій сумі в 7000,00 грн. є вочевидь завищеною, що не відповідає критеріям розумності, співмірності, а тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 3000,00 грн., з урахуванням складності справи, наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Таким чином доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагуі правильності висновків місцевого суду не спростували.
Місцевий суд надав належну оцінку доказам понесених позивачем витрат на правничу допомогу та дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат у розмірі 3000 грн що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості, визначеними ч. 3 ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, - підстави для його зміни чи скасування в цій частині за результатом апеляційного перегляду – відсутні.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Олександра Миколайовича на – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       В.П. Пікуль

О.О. Панченко