Єдиний унікальний номер справи № 758/9690/24
Провадження № 22-ц/824/14242/2025

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2025 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про поновлення запису про право власності, звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:
06 серпня 2024 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів. 
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.11.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», було укладено кредитний договір №1916/ФK-07, згідно умов якого банк надав грошові кошти в розмірі 2 181 960 грн. строком до 3 листопада 2017р.
В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору, 07.11.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», було укладено Іпотечний договір №1916/Zфкіп-07, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано належне відповідачу нежитлове приміщення загальною площею 109,4 кв.м., що складається: підвал з приміщення № 1 по приміщення № 4, площею 100,00 кв.м., І поверх приміщення № 1, № 2 площею 9,40 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 .
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2010 у справі № 2-6605/10 позовні стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором в розмірі 2 869 052,62 грн.
В межах зведеного виконавчого провадження 01.10.2013 року Відділом державної виконавчої служби. Оболонського районного управління юстиції у м. Києві були проведені прилюдні торги з реалізації іпотеки, за результатами яких переможцем було визначено ОСОБА_3 , про що організатором торгів 01.10.2013 було складено протокол № 11-1064/13 про проведення прилюдних торгів.
04.10.2013 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві на підставі вищезазначеного протоколу складено та видано ОСОБА_3 акт державного виконавця та того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В., посвідчено право власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 .
В подальшому на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень 28.04.2014 року ОСОБА_3 відчужено предмет іпотеки ОСОБА_2 .
Однак, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21.11.2014 у справі №758/14043/13-ц визнано недійсним протокол ТОВ «Укрспецторг Груп» №11-1064/13 від 01.10.2013 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки); визнано недійсним Акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 04.10.2013 про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки); визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 109,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки), посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В. 04.10.2013 за реєстровим № 1048.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , зазначає, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах, полягає у його продажі, а тому складання за результатами їх проведення Акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином купівлі- продажу.
Такий правочин купівлі-продажу спірного майна було визнано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21.11.2014р. недійсним, а відтак до правовідносин слід застосовувати положення статті 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю.
Позивач зазначає, що як заінтересована особа у даних правовідносинах має право ставити вимогу про застосування наслідків недійсності правочину. 
Обґрунтовує, що внаслідок визнання в судовому порядку недійсними з моменту їх вчинення протоколу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Груп» №11-1064/13 від 01.10.2013 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 04.10.2013 про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна та Свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 109,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , учасники правовідносин повернулись в попереднє становище. Позивач вважає, що подальше відчуження предмету іпотеки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відбулось на підставі нікчемного правочину, адже Договір купівлі-продажу нежилих приміщень ОСОБА_3 укладала як особа, яка не набула права власності на нього.
Звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з даним позовом склалась ситуація, за якої власником предмету іпотеки є ОСОБА_1 , а фактичним володільцем ОСОБА_2 , оскільки в Державному реєстрі речових прав міститься запис № 5491355, дата державної реєстрації 28.04.2014 про його право власності на нежитлові приміщення.
В свою чергу, наявність даного запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 перешкоджає ТОВ «Діджи Фінанс» звернути стягнення на дане майно та задовольнити свої вимоги до ОСОБА_1 за рахунок предмету іпотеки.
Свої права на предмет іпотеки позивач заявляє у зв`язку з тим, що ухвалою Оболонського районного суду від 10.06.2021 у справі №756/3643/21, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2021, було задоволено заяву ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання рішення Оболонського районного суду від 27.10.2010 у справі №2-6605/10, замінено сторону з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Діджи Фінанс».
Позивач зазначає, що станом на дату звернення з даним позовом до суду загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 2 869 052,62 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив суд:
- застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - Договору купівлі- продажу нежилих приміщень, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого 28.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В. за реєстровим № 454, шляхом скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових № 5491355, дата державної реєстрації 28.04.2014;
- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №1916/ФК-07 від 07.11.2007 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в загальному розмірі (станом на 18.05.2009) 2869052,62 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 109,4 кв.м., що складається: підвал з приміщення № 1 по приміщення № 4, площею 100,00 кв.м., І поверх приміщення № 1, № 2 площею 9,40 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ;
- встановити спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом реалізації через електронний; аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 10 липня 2025 року позивач направив апеляційну скаргу, у якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.
У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
25 вересня 2025 року до апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін.
10 жовтня 2025 року до апеляційного суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.
У судове засідання, призначене на 20 листопада 2025 року, з`явилися представник позивач та представник відповідача ОСОБА_2 ..
Інші учасники в судове засідання не прибули, про розгляд справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що 07.11.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого стало ПАТ «Дельта Банк», було укладено кредитний договір №1916/ФK-07, згідно умов якого банк на умовах оплатності, строковості та поворотності надав, а ОСОБА_1 прийняв в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 2181960 грн. строком до 3 листопада 2017р. (т.1, а.с.28-31).
В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору, 07.11.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», було укладено Іпотечний договір №1916/Zфкіп-07, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим № 5679, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано належне відповідачу нежитлове приміщення загальною площею 109,4 кв.м., що складається: підвал з приміщення № 1 по приміщення № 4, площею 100,00 кв.м., І поверх приміщення № 1, № 2 площею 9,40 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 (літера А) (т.1, а.с.22-23).
ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2010 у справі № 2-6605/10 позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором в розмірі 2 869 052,62 грн., з яких: 1 872 849,00 грн. поточна заборгованість за кредитом; 45 121,74 грн. поточна заборгованість за відсотками; 4 363,92 грн. поточна заборгованість по комісії; 450 217,38 грн. прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 309111,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 31 093,32 грн. прострочена заборгованість по комісії; 138 126, 26 грн.- пеня. (т.1, а.с.17-19).
На підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2010 у справі № 2-6605/10 стягувачу ПАТ «Дельта Банк» видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.
В межах виконавчого провадження 01.10.2013 були проведені прилюдні торги з реалізації вищезазначеного предмету іпотеки.
За результатами торгів, проведених залученим державним виконавцем організатором торгів - ТОВ «Укрспецторг Груп», переможцем торгів було визначено Парамієнко В. М., про що організатором торгів 01.10.2013 було складено протокол № 11-1064/13 про проведення прилюдних торгів, а 04.10.2013 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві на підставі вищезазначеного протоколу про проведення прилюдних торгів було складено та видано ОСОБА_3 акт державного виконавця про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна - предмету іпотеки.
04.10.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В. на підставі протоколу ТОВ «Укрспецторг Груп» №11-1064/13 від 01.10.2013 про проведення прилюдних торгів та Акту державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 04.10.2013 про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна, за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на нежитлове приміщення загальною площею 109,4 кв.м., що складається: підвал з приміщення № 1 по приміщення № 4, площею 100,00 кв.м., І поверх приміщення № 1, № 2 площею 9,40 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 , про що ОСОБА_3 видано Свідоцтво від 04.10.2013.
28.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В. за реєстровим №454 було посвідчено Договір купівлі-продажу нежилих приміщень, за яким ОСОБА_3 було здійснено відчуження нежитлових приміщень ОСОБА_2 , за яким 28.04.2014 проведено державну реєстрацію права власності на дані нежитлові приміщення (т.1, а.с.236-239).
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21.11.2014 у справі №758/14043/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укрспецторг Груп», Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Дельта Банк», було задоволено позов про визнання результатів прилюдних торгів недійсними, та:
- визнано недійсним протокол ТОВ «Укрспецторг Груп» №11-1064/13 від 01.10.2013 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки);
- визнано недійсним Акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 04.10.2013 про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки);
- визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 109,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки), посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В. 04.10.2013 за реєстровим № 1048 (т.1, а.с.24-26).
02.10.2020року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір №2307/К про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до боржників згідно Реєстру у Додатку №1 до договору (т.1, а.с.53-89). У Додатку №1 до Договору №2307/К про відступлення прав вимоги значиться кредитний договір з ОСОБА_1 від 07.11.2007 (пункт 81 Реєстру, т.1, а.с.59).
У Додатку №2 до Договору №2307/К про відступлення прав вимоги значиться загальна сума заборгованості станом на 02.10.2020, зокрема за кредитним договором №1916/ФК-07 з ОСОБА_1 від 07.11.2007 значиться заборгованість у розмірі 2360219,83 грн., право вимоги на яку перейшло до позивача ТОВ «Діджи Фінанс» (пункт 94 Додатку№2 до договору, а.с.73-90).
Даними доказами доводиться факт переходу до ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитним договором№1916/ФК-07 від 07.11.2007, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого був ПАТ «Дельта Банк».
10.06.2021 ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/3643/21, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2021, було задоволено заяву ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання рішення Оболонського районного суду від 27.10.2010 у справі №2-6605/10, замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Діджи Фінанс» (т.1, а.с.12-16).
Отримавши на підставі укладеного Договору №2307/К про відступлення прав вимоги від 02.10.2020 право вимоги до ОСОБА_1 , позивач ТОВ «Діджи Фінанс» зініціював провадження про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення йому строку на пред`явлення його до виконання, адже виконавчий лист №2-6605/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та його поручителів, який перебував на виконанні в Оболонському ВДВС в м. Києві (виконавче провадження №49486383 з примусового виконання виконавчого листа №2-6605/10) державним виконавцем 16 липня 2020 року на підставі п.2 ч.1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ було повернуто стягувачу.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/16614/23 від 20.03.2024, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2025, товариству «Діджи Фінанс» було відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа №2-6605/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та його поручителів та поновлення строку на пред`явлення його до виконання (т.2, а.с.33-39).
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що доказів переходу права вимоги за Договором іпотеки для забезпечення вимог за кредитним договором №1916/ФК-07 від 07.11.2007 позивач ТОВ «Діджи Фінанс» не надав. В той же час, встановлено, що договір іпотеки з новим кредитором не укладався, іпотека на користь іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» припинила свою дію в силу вимог Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з реалізацією предмету іпотеки, про що в Реєстр внесено відповідні відомості. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач ТОВ «Діджи Фінанс» не набув прав іпотекодержателя, а тому не має законних підстав ініціювати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Суд вказав, що фактично позивач через понад 10 років після правочину просить скасувати запис про право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, яке він набув на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_3 . Рішенням Подільського району суду міста Києва від 6 листопада 2017 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 про витребування нежитлових приміщень було відмовлено. Суд на підставі ст. 388 ЦК України констатував добросовісність набувача ОСОБА_2 (т.1, а.с.181-195). Заявляючи у даній справі вимогу про позбавлення власності ОСОБА_2 шляхом скасування відповідного запису про його власність у Реєстрі речових прав, позивач не навів правову підставу такої вимоги.
Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:
«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Окремо колегія суддів також звертає увагу на те, що зобов`язання за кредитним договором є задавненим, у зв`язку з чим набуло статусу натурального.
У постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зауважив, що натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).
Можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22.
В рамках даних правовідносин кредитор реалізував своє право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, за наслідком такого звернення судом ухвалено рішення, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором. 
ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду зі заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення йому строку на пред`явлення його до виконання, однак ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/16614/23 від 20.03.2024, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2025, ТОВ «Діджи Фінанс» було відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа №2-6605/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та його поручителів та поновлення строку на пред`явлення його до виконання.
За таких умов за рішенням, яке набуло законної сили, у ТОВ «Діджи Фінанс» припинилась можливість примусового звернення до виконання даного зобов`язання, а тому таке зобов`язання набуло рис задавненого. 
В свою чергу даним позовом ТОВ «Діджи Фінанс» намагається отримати інший спосіб примусового виконання даних зобов`язань, в той час як рішення уже ухвалено, а строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі цього рішення, сплив.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального права.
Таким чином, викладені у апеляційній скарзі доводи апелянта не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України,апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько