Справа № 2-7958/11 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/170/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Русинчук М. М.,
представника відповідача ОСОБА_1 – Омельчук М. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2011 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк (далі – ПАТ АБ) «Укргазбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно та у своїх вимогах просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №140/08-Ж/02 від 10 вересня 2008 року у розмірі 63 329,77 дол. США, пеню у розмірі 92 492 грн 20 коп. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трьохкімнатну квартиру загальною площею 114,7 кв. м, житловою – 62,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу 10 вересня 2008 року за реєстраційним № 2340.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2012 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» у цивільній справі №2-7958/11 задоволено.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2025 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення суду від 16 лютого 2012 року у цій справі. Призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2025 року до участі у справі як правонаступника ПАТ АБ «Укргазбанк» залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» (далі – ТОВ «ФК «Маніту»).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року позовну заяву ТОВ «ФК «Маніту» залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ТОВ «ФК «Маніту» подало апеляційну скаргу, в якій просило її скасувати як незаконну і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 – Омельчук М. М., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права залишив позовну заяву без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.
Представник позивача ТОВ «ФК «Маніту», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явилися, завчасно повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, проте направлені на адресу місця їх проживання рекомендовані поштові відправлення повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній».
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
У листопаді 2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2012 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» у цивільній справі №2-7958/11 задоволено.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2025 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення суду від 16 лютого 2012 року у цій справі. Призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2025 року до участі у справі як правонаступника ПАТ АБ «Укргазбанк» залучено ТОВ «ФК «Маніту». Розгляд справи відкладено на 19 серпня 2025 року.
19 серпня 2025 року судове засідання за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 відкладено на 16 вересня 2025 року.
16 вересня 2025 року в судове засідання сторони по справі не з`явилися, відомості про те, що представник позивача ТОВ «ФК «Маніту» був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання в матеріалах справи відсутні. Розгляд справи відкладено на 29 жовтня 2025 року.
29 жовтня 2025 року представник позивача ТОВ «ФК «Маніту» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання шляхом надсилання йому судової повістки про виклик до суду, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення, а також довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету у системі «Електронний суд» (а.с.165, 166). Представник позивача заяву про проведення судового розгляду за його відсутності не подав. Розгляд справи відкладено на 26 листопада 2025 року.
26 листопада 2025 року представник позивача ТОВ «ФК «Маніту» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання шляхом надсилання йому судової повістки про виклик до суду, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету у системі «Електронний суд» (а.с.173). Заяву про проведення судового розгляду за його відсутності представник позивача не подав.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року позовну заяву ТОВ «ФК «Маніту» у зв`язку з повторною неявкою його представника в судове засідання залишено без розгляду.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок – добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачає користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.
У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави – учасниці цієї Конвенції мають право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладному руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у підготовче засідання чи в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 910/16978/19 щодо застосування подібної за змістом норми права.
Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підставою залишення позову без розгляду є повторна неявка належним чином повідомленого позивача у підготовче засідання чи в судове засідання, відповідно, диференціюється необхідність врахування судом поважності (неповажності) причин неявки позивача до суду залежно від того, яка це неявка перша чи повторна. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Близький за змістом висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21.
Такі наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Відповідно, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача суд повинен залишити позовну заяву без розгляду. Вказана норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи (див. постанову Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 295/13823/14-ц).
Зважаючи на те, що сторона позивача у справі, яка переглядається, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, не з`явилася у судові засідання, призначені на 29 жовтня 2025 року і 26 листопада 2025 року, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для залишення позову без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Аргументи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, оскільки ціна позову у ній в перерахунку на національну валюту України перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відповідно вона мала розглядатися у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, є безпідставними, оскільки не спростовує тієї обставини, що представник позивача повторно не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції та не подавав заяви про розгляд справи за його відсутності. До того ж, підставою залишення позову без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є повторна неявка належним чином повідомленого позивача не тільки у судове засідання, але і у підготовче засідання, тому посилання апелянта на те, що ст. 223 ЦПК України стосується розгляду справи по суті, у зв`язку із чим регулятивний вплив цієї статті не поширюється на випадок повторної неявки позивача в підготовче засідання, до уваги апеляційним судом не приймаються. Водночас апеляційний суд зауважує, що представник позивача в апеляційній скарзі не наводить жодних доводів щодо поважних причин неявки у судові засідання, призначені на 29 жовтня 2025 року і 26 листопада 2025 року, що також свідчить про недобросовісне виконання ним свого обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 131 ЦПК України, повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.
Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження зі змістом оскаржуваної ухвали суду та власного тлумачення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: