Справа № 420/10496/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та стягнення компенсації втрати частини доходів (інфляційні втрати, три проценти річних та моральна шкода),

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:
визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади та здійсненні розрахунків і виплати компенсації втрати частини доходів в результаті часткового невиконання відповідачем рішень Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №420/19814/21, від 07.09.2022 у справі №420/7364/22, від 10.07.2024 у справі №420/35078/23 та від 21.08.2024 у справі №420/9172/23 за період з 01.04.2019 по 05.04.2025;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 726841 грн. 50 коп.(сімсот двадцять шість тисяч вісімсот сорок одну) грн. 50 коп. в якості сплати за відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, а саме: компенсації втрати частини доходів (інфляційні втрати, три проценти річних та моральна шкода) у зв`язку із порушенням строків їх виплати в результаті часткового невиконання відповідачем рішень Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №420/19814/21, від 07.09.2022 у справі №420/7364/22, від 10.07.2024 у справі №420/35078/23 та від 21.08.2024 у справі №420/9172/23 за період з 01.04.2019 по 05.04.2025, у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач по справі протягом тривалого періоду часу не виконує в повному обсязі рішення судів, а відтак позивач має право на компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону. На думку позивача, він має право на відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, а саме: компенсації втрати частини доходів (інфляційні втрати, три проценти річних та моральна шкода) у зв`язку із порушенням строків їх виплати в результаті часткового невиконання відповідачем рішень Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №420/19814/21, від 07.09.2022 у справі №420/7364/22, від 10.07.2024 у справі №420/35078/23 та від 21.08.2024 у справі №420/9172/23за період з 01.04.2019 по 05.04.2025, у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 по справі №420/19814/21 відповідачем здійснений розрахунок на доплату за пенсійною справою №1501021569 (пенсіонер ОСОБА_1 ), за дорученням №Д1501021569/9 в загальній сумі 112312,64 грн. за період із 01.04.2019 до 30.09.2021.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2022по справі №420/7364/22 відповідачем здійснений розрахунок на доплату за пенсійною справою №1501021569 (пенсіонер ОСОБА_1 ), за дорученням №Д1501021569/14 в загальній сумі 218317 грн. за період із 01.04.2019 до 30.09.2021.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 по справі №420/35078/23 відповідачем здійснений розрахунок на доплату за пенсійною справою №1501028149 (пенсіонер ОСОБА_1 ), за дорученням №Д1501028149/6 в загальній сумі 140942 грн. 10 коп. за період із 01.03.2022 до 31.08.2024.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 по справі №420/9172/23 відповідачем здійснений розрахунок на доплату за пенсійною справою №1501028149 (пенсіонер ОСОБА_1 ), за дорученням №Д1501028149/4 в загальній сумі 351177 грн. 52 коп. за період із 01.10.2021 до 30.09.2023.
В підсумку, на підставі зазначених вище судових рішень відповідач зобов`язаний виплатити позивачу не доплачені суми пенсії за період: з 01.04.2019 по т. ч.
Загальна сума боргу відповідача складає: 822749 грн. 26 коп.
Станом на день подання позову кошти не виплачені.
В підсумку з 01.04.2019 по 05.04. 2025 року пройшло 2193 днів.
В зв`язку із умисним, свідомим невиконанням відповідачем рішень Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №420/19814/21; від 07.09.2022 у справі №420/7364/22; від 10.07.2024 у справі №420/35078/23; від 21.08.2024 у справі №420/9172/23 за період з 01.04.2019 по 05.04.2025 інфляційні збитки позивача становлять -371267 грн. 08 коп.; сума трьох відсотків річних, які відповідач повинен сплатити на користь позивача, становлять 83008 грн. 86 коп.
Разом сума грошових коштів, які відповідач повинен сплатити на користь позивача, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, що виникло у відповідача на підставі рішень Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №420/19814/21; від 07.09.2022 у справі №420/7364/22; від 10.07.2024 у справі №420/35078/23; від 21.08.2024 у справі №420/9172/23 за період з 01.04.2019 по 05.04.2025 становить: 371267 грн. 08 коп. (інфляційне збільшення) + 83008 грн. 86 коп. (штрафні санкції) = 454275 грн. 94 коп.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 21.04.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
06.05.2025 року за вхід.№ЕС/43414/25 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки відсутня обов`язкова умова, зокрема, утворена доплата має характер разового платежу. Враховуючи, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, зазначена позивачем сума боргу ніяким чином не може бути використана в контексті ст. 2 Закону №2050-ІІІ.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
23 лютого 2016 року позивач отримав статус учасника бойових дій, посвідчення серії НОМЕР_1 , а 06.06.2018 року позивач отримав статус інваліда війни 2 групи, посвідчення серії НОМЕР_2 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №420/19814/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки військової частини НОМЕР_3 від 24.06.2021 року №222/4/167/239/400 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої станом на 05.03.2019 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі №420/7364/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 обчислення та виплату перерахованої пенсії (з урахуванням встановлених позивачу підвищень, надбавок, доплат до пенсії) з 01.04.2019 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі №420/35078/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 обчислення та виплату перерахованої пенсії (з урахуванням встановлених підвищень, в тому числі підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни II групи, надбавок, в тому числі надбавки непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, доплат до пенсії, індексації базового розміру пенсії) з 01.03.2022 року без обмеження максимальним розміром.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №420/9172/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 обчислення та виплату перерахованої пенсії (з урахуванням встановлених позивачу підвищень, надбавок, доплат до пенсії) з 01.10.2021 року без обмеження максимальним розміром.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області збільшити розмір заборгованості, сума якої складає 822749,26 грн., на суму інфляції – 371267,08 грн. та суму трьох відсотків річних – 83008,86грн.
У контексті зазначеного суд враховує таке.
Стаття 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18) зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 справі №686/7081/21 (провадження № 14-91цс22)).
За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції виконання остаточного судового рішення, яким вирішений спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру, є частиною «права на суд» (див. рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, §40, 45, заява №18357/91) від 19.03.1997, «Бурдов проти Росії (Burdov v. Russia, §34, 37, заява №59498/00) від 7 травня 2002 року). З погляду застосування гарантій права на належне виконання державою судового рішення, за яким вона є боржником, не має жодного значення, якими приватними чи публічними є у національній правовій системі відносини з виконання державою такого рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (пункт 31) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 (про те, що правовідносини стосовно виконання судових рішень урегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можна застосовувати приписи про цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України)), а також від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15 (про те, що стаття 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 цього Кодексу не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України за наявності деліктних, а не зобов`язальних правовідносин).
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).
У разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 09.11.2023 у справі №420/2411/19).
Суд зазначає, що для застосування норм ст. 625 ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання» необхідно умовою є наявність судового рішення, ухваленого на користь позивача, боржником за яким є орган державної влади, та яким постановлено до стягнення конкретну визначену суму грошового зобов`язання.
Остаточними судовими рішеннями у справах №420/19814/21, №420/7364/22, №420/35078/23, №420/9172/23 жодним чином не визначалася конкретна сума стягнення чи відшкодування.
У випадку наявності судового рішення про стягнення на користь позивача конкретної визначеної суми з державного органу, позовні вимоги про стягнення збитків (втрат, шкоди) були б скеровані до органу казначейського обслуговування, за умови невиконання (тривалого невиконання) судового рішення.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Жодні вимірювальні та конкретизовані грошові суми, які в подальшому могли стати вимірювальними, чітко визначеними та конкретизованими грошовими зобов`язаннями у справах №420/19814/21, №420/7364/22, №420/35078/23, №420/9172/23 не зазначалися.
Для застосування наслідків (відповідальності) за прострочення виконання грошового зобов`язання держави можуть бути застосовані вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України лише за наявності одночасно кількох умов: наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про визначення зобов`язання як грошового; грошове зобов`язання повинне бути конкретизоване судовим рішенням, тобто з визначенням чіткої суми.
До правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання застосовуються ця норма лише у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором, чого у спірному випадку не було.
Суд зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути внаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Кодексом.
Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 (п. 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (п. 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі №766/20797/18 (п. 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 в справі №750/3192/14 (п. 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц (п. 4, 36), від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (п. 31)).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, від 28.09.2022 у справі №483/448/20).
Суд зазначає, що спірні правовідносини в цій справі виникли щодо порядку проведення компенсації позивачу втрати частини грошових доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Позивач підтримує таке визначення предмету спору в позовній заяві.
Відповідно до ст. 1-1 Закону України 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ) законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
За дефініціями, закріпленими у ст. 1 Закону №1058-IV, пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати;
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 2 ст. 46 Закон №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III).
За змістом ст.1 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі ст. 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
За правилами ст. 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Приписами ст. 4 Закону №2050-III унормовано, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону №2050-III Уряд прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - порядок №159).
Пунктами 2, 3 порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Згідно з п. 4 порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т. ч. пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом в постанові від 21.08.2023 у справі №460/6767/20.
Також суд ураховує висновок Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, сформований у пункті 29 постанови від 02.04.2024 у справі №560/8194/20, про те, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
Тобто законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а та від 31.07.2024 у справі №480/1704/19.
Ураховуючи вищевказане, суд резюмує, що Законом №1058-IV врегульовано питання відповідальності держави в особі певних органів за неналежне виконання грошового зобов`язання щодо пенсіонера, а саме виплати компенсації втрати частини доходів через невчасно виплачену пенсію.
Також приписами ст.46 Закону №1058-IV регламентовано, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із окремим законом, яким у межах спірних правовідносин є Закон №2050-III.
Аналогічний за змістом нормативний припис закріплено в абз. 2 ст. 55 Закону №2262-ХІІ, якою визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Таким чином, суд констатує, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, однак виплата компенсації повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості, що передбачено ст. 4 Закону №2050-III.
Такий висновок суду корелюється з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 29.04.2025 у справі №580/9536/23.
Враховуючи, що станом на момент пред`явлення позову заборгованість, яка утворилась внаслідок перерахунку пенсії позивача на виконання рішень у справах №420/19814/21, №420/7364/22, №420/35078/23, №420/9172/23 відповідачем ще не погашена, тобто не здійснено виплату доплати до пенсії за спірний період, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є передчасними.
Аналогічний підхід до правозастосування підтриманий Верховним Судом в постанові від 31.07.2024 у справі №480/1704/19.
Зазначена позиція суду касаційної інстанції є чинною, відступ в порядку передбаченому КАС України не здійснювався, а відтак підлягає обов`язковому застосуванню в спірних правовідносинах.
Зважаючи на досліджені судом докази в контексті вищенаведених норм, суд виснував, що відповідач у спірних правовідносинах не допустив порушень вимог чинного законодавства, права позивача на момент пред`явлення позову не порушені, а тому позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та стягнення компенсації втрати частини доходів (інфляційні втрати, три проценти річних та моральна шкода) – відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ЄДРПОУ 20987385, електронна пошта: upr@od.pfu.gov.ua)

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.