Головуючий у суді першої інстанції: Бондаренко М.С.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

справа № 753/14449/25
провадження №33/824/4239/2025 

6 листопада 2025 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Потьомкіним Сергієм Олександровичем,
на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2025 рокуОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рікта стягненням в дохід держави судового збору в сумі 605 грн. 60 коп.
Згідно із постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28 червня 2025 року серії ЕПРТ № 375080, водій ОСОБА_1 28 червня 2025 року, о 12 год. 42 хв., за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, керував транспортним засобом «Honda», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» на місці зупинки та у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився на бодікамеру поліцейського.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник  ОСОБА_1 - адвокат Потьомкін С.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просить її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
В апеляційній скарзі вказував про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу апелянта, у відеозаписах не зафіксовано того, що водій визнає або не заперечує про рух автомобіля заднім ходом на перехресті. Доказів порушення ОСОБА_1 п. 10.10 ПДР матеріали справи не містять, на відеозаписах такого не зафіксовано, постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за таке порушення також немає.
Також вважає, що судом першої інстанції повністю проігноровані доводи щодо відсутності ознак алкогольного сп`яніння у апелянта та порушення працівниками поліції порядку фіксації таких ознак. Щодо запаху алкоголю з порожнини рота, то такі твердження працівників поліції є суб`єктивними. Протягом 28.06.2025 алкогольних напоїв ОСОБА_1 не вживав. Зазначені поліцією ознаки сп`яніння, такі як тремтіння пальців рук та різка зміна забарвлення шкіри обличчя не встановлювались поліцейськими та не підтверджуються відеозаписом. Вимога про проходження огляду на стан сп`яніння без встановлення ознак є необґрунтованою. Матеріали справи не містять направлення на огляд на проходження стану сп`яніння, а дії поліцейських щодо цього є суперечливими. Також відсутні докази того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Апелянт жодного разу не відмовлявся від проходження такого огляду. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням порядку, відеофіксація не відбувалась безперервно, водія не відсторонили від керування ТЗ, поліцейські діяли упереджено. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Потьомкін С.В. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити. Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що він не вживав в той день алкоголь, на місці зупинки не погодився на проходження огляду у зв'язку з недовірою до поліції.
Переглянувши справу за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що підстави для її задоволення відсутні, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Як судом першої, так і апеляційної інстанції були досліджені докази у адміністративному провадженні, відповідно до яких вбачається наступне.
Судом досліджено наявні в справі письмові докази та вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується письмовими доказами по справі, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 375080 від 28 червня 2025 року, складений стосовно ОСОБА_1 ; картка обліку адміністративного правопорушення; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції,в якому зазначено що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота; відеозапис з бодікамери поліцейського 472390, 476726, 476817, з якого вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль марки« Honda», та у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння  ОСОБА_1 запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовився.
Приймаючи судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із доведеності його вини наявними в матеріалах справи доказами, що підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України. Поведінка ОСОБА_1 яка полягала в ухиленні чіткої відповіді на неодноразову пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер», оскільки у останнього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.
Згідно із п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
До того ж з відеозапису вбачається, що на відеозаписі не зафіксовано жодної погрози, тиску або інших незаконних дій з боку працівників поліції в бік водія, водій був вільний у висловлюванні своєї позиції, ніхто не примушував давати або не давати пояснення, проходити або не проходити огляд, таким чином це була усвідомлена добровільна позиція водія відмовитися від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Поведінка водія на відеозаписі свідчила про те, що останній свідомо уникав відповіді на неодноразове запитання поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Ця норма є основою для виведення похідних принципів, зокрема добросовісності, правової визначеності, справедливості. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ця норма забезпечує механізм перевірки дій держави на добросовісність - вона є базовою для визнання недобросовісного зловживання владою. 
У загальному розумінні добросовісність - це щирість, чесність, справедливість, відсутність умислу на шкоду. Юридично це поведінка, що відповідає стандартам обачності, розумності та поваги до прав інших. У контексті правовідносин вона вимагає, щоб особа діяла відкрито, без прихованих намірів і з урахуванням законних інтересів іншої сторони. Суб`єктивна добросовісність оцінює внутрішні переконання особи щодо правомірності її поведінки. Об`єктивна - стосується зовнішніх дій, які можуть бути оцінені як правомірні або добропорядні у межах типових очікувань. Суд при аналізі поведінки враховує обидва аспекти для встановлення справжніх мотивів і правової обґрунтованості. удова практика формує межі та критерії застосування добросовісності в реальних справах. Суди розвивають поняття bona fides через аналіз поведінки сторін, особливо в контексті дискреції, легітимних очікувань і справедливості. Таким чином, добросовісність набуває не лише нормативного, а й прикладного змісту. 
Добросовісність - це «моральна тканина» верховенства права, що дозволяє праву функціонувати справедливо, а не формально. Її роль зростає в умовах правової невизначеності, коли вирішальне значення мають внутрішня логіка та мета норми. Застосування цього принципу - ознака зрілої правової системи, зорієнтованої на гідність, довіру й ефективність.
Також встановлено, що ОСОБА_1 спілкувався з адвокатом з цього приводу. Після цього, працівники поліції в черговий раз (третій) пропонують пройти огляд на стан сп`яніння на місці або в медичному закладі, ОСОБА_1 уникає відповіді на запитання, продовжуючи розповідати заперечення щодо зупинки транспортного засобу (14 хв. 20 с. відеозапису).
Отже, із поведінки ОСОБА_1 , зафіксованої на відеозаписі, вбачається його принципове не бажання проходити огляд на стан сп`яніння, що спростовує твердження надані у судовому засідання про начебто відсутність пропозиції з боку працівників поліції на проходження огляду.
З налізу відеозапису вбачається, що працівниками поліції неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Уникаючи чіткої відповіді на це запитання, апелянт демонстрував недобросовісну поведінку. Такі дії зафіксовані на відеозаписі та не підлягають спростуванню.
За відсутності причин, особа, яка керує транспортним засобом, без вагань зобов`язана пройти огляд на стан сп`яніння, тим більше, що такий огляд проходиться на місці з використанням алкотестера та не потребує додаткових зусиль чи часу. 
Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, за якою складено протокол стосовно ОСОБА_1 , є саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
ОСОБА_1 протягом всього відеозапису не заперечував факт керування транспортним засобом у день та час вказаний у протоколі, про що також і наголошував адвокат Потьомкін С.О. під час судового засідання.
Працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є порушенням п. 2.5 ПДР України, у зв`язку з чим буде складено протокол про адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, на бодікамері працівників поліції зафіксовані всі обставини вчинення адміністративного правопорушення, тому суд не вбачає в діях працівників поліції порушень та не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, як підставу для скасування судового рішення суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та не доведені належними доказами. 
Положеннями ст. 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, незалежно від того тверезий водій чи ні. 
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів і викладених обставин в них, по справі не вбачається.
Судом першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Адміністративне стягнення  ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП. Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд дійшов Подільського районного суду міста Києва від 06.06.2025  про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Потьомкіна Сергія Олексійовича, залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна