ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2025 р. 	Справа № 520/26442/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 (суддя: Тітов О.М., м. Харків)  по справі № 520/26442/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області (далі – відповідач, ГУ ДМС у Харківській області), в якій просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області у відмові ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України, виготовленого у вигляді паспортної картки;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області оформити та видати паспорт громадянина України у вигляді паспортної картки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову позивачем вказано, що відповідачем протиправно відмолено позивачу у видачі паспорта громадянина України у вигляді картки.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ 37764460) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області у відмові ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України виготовленого у вигляді паспортної картки.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.05.2024 щодо здійснення обміну її паспорта серії НОМЕР_1 на паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп..
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та без врахування всіх обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що з 03.02.1995 по теперішній час, відповідно до паспорта зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 , виданого Дзержинським ВВС міста Харкова, позивач постійно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з чого вбачається можлива належність до громадянства Туркменістану. Тому для виключення факту належності до громадянства Республіки Туркменістан, позивачу необхідно звернутися до дипломатичного представництва Республіки Туркменістан, і тільки тоді, після виконання вимог законодавства України про громадянство та наявність всіх необхідних документів, позивач зможе звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про встановлення належності до громадянства України та подальшому документуванні паспортом громадянина України у вигляді картки.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку письмового (спрощеного позивного) провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 22 листопада 1988 року Відділом внутрішніх справ Дзержинського райвиконкому м. Харкова було видано на ім`я позивача - ОСОБА_1 , паспорт громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік серії НОМЕР_1 .
16 листопада 1988 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , про що у паспорті Відділом внутрішніх справ Дзержинського райвиконкому м. Харкова було зроблено відповідну відмітку.
З 05 червня 1991 року місце проживання позивача було змінено на адресу: АДРЕСА_4 , про що також у паспорті Відділом внутрішніх справ Дзержинського райвиконкому м. Харкова було зроблено відповідну відмітку.
За вказаним місцем проживанням ОСОБА_1 була зареєстрована до 22 січня 1992 року, після чого 24 січня 1992 року місце її реєстрації було змінено на адресу: АДРЕСА_5 .
16 грудня 1992 року відповідним управлінням Міністерства внутрішніх справ України зроблено відмітку щодо належності ОСОБА_1 до громадянства України.
Позивачем зазначено, що у зв`язку з належністю до громадянства України 21 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою, в якій просила здійснити обмін її паспорта серії НОМЕР_1 на паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки.
Новобаварським відділом у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області була надана відповідь від 14.06.2024 № 6320- 973/6320-24, в якій зазначено, що з 03.02.1995 по теперішній час, відповідно до паспорта зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого Дзержинським ВВС міста Харкова, позивач постійно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з чого вбачається можлива належність до громадянства Туркменістану. Також зазначено, що для виключення факту належності до громадянства Республіки Туркменістан позивачу необхідно звернутися до дипломатичного представництва Республіки Туркменістан. Відповідачем зазначено, що після виконання вимог законодавства України про громадянство та наявність всіх необхідних документів, позивач зможе звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про встановлення належності до громадянства України та подальшому документуванні паспортом громадянина України у вигляді картки.
Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, звернулась до суду із цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не видано позивачу паспорта громадянина України у вигляді картки.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.
Статтею 1 Закону України "Про громадянство України"  визначено, що реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи.
Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006), визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України (далі - Порядок №215).
Так, розділом ІІ Порядку №215 визначено документи, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, а також виходу з громадянства України.
Відповідно до положень п.п."а" п.7 розділу ІІ Порядку №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що норми Порядку №215 стосуються саме громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Згідно з нормами пункту 8 розділу ІІ Порядку №215, для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Так, зазначеними положеннями Порядку №215 врегульовано питання щодо необхідності подання визначених документів, а саме рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України  станом на 24 серпня 1991 року.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що ці положення застосовуються у випадку відсутності у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату.
Пунктом 124 Порядку №215 регламентовано, що особам, які мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, замість паспортів громадян колишнього СРСР видаються залежно від місця проживання паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.
З наявних в матеріалах справи копій паспорта ОСОБА_1 громадянина СРСР НОМЕР_1 , виданого 22.11.1988, встановлено, що станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року остання проживала за адресою: АДРЕСА_4 , про що у паспорті Відділом внутрішніх справ Дзержинського райвиконкому м. Харкова було зроблено відповідну відмітку. 
Таким чином, процедура встановлення належності до громадянства України не може стосуватися позивача, яка є громадянкою України в силу положень ч. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на той факт, що у вищезазначеному паспорті 16 грудня 1992 року відповідним управлінням Міністерства внутрішніх справ України зроблено відмітку щодо належності ОСОБА_1 до громадянства України, що також спростовує позицію органу Державної міграційної служби України, що позивач повинна надати будь-які документи для встановлення належності до громадянства України.
Водночас, колегія суддів зауважує, що постановою КМУ від 24.12.2004 №1740 внесено зміни до постанови КМУ від 28.10.2004 №1429 та продовжено строк дії паспортів громадянина СРСР зразка 1974 року до 01.01.2005.
Положеннями чинного законодавства визначено, що паспорт громадянина колишнього СРСР втрачає чинність 01.01.2005 та замість нього особі, яка є громадянином України, може бути видано паспорт громадянина України.
Так, паспорт є основним документом, що посвідчує особу, тому, оцінюючи доводи, що наведені відповідачем у листі від 03.09.2019 №0532-189/0532.1-19 щодо необхідності надання до органу ДМС рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, колегія суддів зауважує на противності дій щодо відмови у видачі паспорта за умови надання заявником підтверджуючих документів щодо належності до громадянства України.
06 грудня 2012 року набув чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI).
Положеннями частини 1 статті 13 Закону "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон №5492-VI) регламентовано, що одним з документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення є паспорт громадянина України.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону №5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Відповідно до частини 1 статті 21 вказаного Закону, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Частиною 2 статті 21 Закону № 5492-VI встановлено, що оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.
Згідно з положеннями п.3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.
Відповідно до пункту 2 Постанови №302, із застосуванням засобів Реєстру запроваджено з 01.01.2016 - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992  №2503-XII.
З 01.11.2016 запроваджено оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
Відповідно до п. 19 Порядку № 302, документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.
Подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального органу/ територіального підрозділу ДМС у разі:
- набуття особою громадянства України (за винятком випадків набуття особою громадянства України відповідно до статті 7 Закону України Про громадянство України);
- оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями;
- оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);
- повернення на проживання в Україну особи, яка постійно проживала за кордоном; оформлення паспорта особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, якщо така особа не отримувала паспорта, оформленого із застосуванням засобів Реєстру; відбування особою покарання в установах виконання покарань або обрання стосовно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або перебування на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу.
Згідно з п. 20 Порядку № 302, документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) територіальному органу/ територіальному підрозділу ДМС, уповноваженому суб`єкту за місцем звернення особи.
На виконання вимог вищезазначених положень ОСОБА_1 звернулася до Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою, в якій просила здійснити обмін її паспорта серії НОМЕР_1 на паспорт громадянина України, виготовлений у вигляді паспортної картки.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вказує, що відповідачем у листі від 14.06.2024 № 6320-973/6320-24 не надавалася оцінка усім обставинам та документам, наданим ОСОБА_1 для отримання паспорта громадянина України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не видано позивачу паспорт громадянина України у вигляді картки, тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Новобаварського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області у відмові ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України, виготовленого у вигляді паспортної картки, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо висновків суду про ефективність способу захисту прав позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пунктів 2-4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.05.2024 щодо здійснення обміну її паспорта серії НОМЕР_1 на паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки, з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 по справі № 520/26442/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова    Я.М. Макаренко