РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(заочне)
Справа №568/1362/25
Провадження №2/568/44/26
20 січня 2026 р. м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі головуючої судді Троцюк В.О.
секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.
розглянувши у судовому засіданні в місті Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя, -
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, набутого сторонами за час перебування в шлюбі.
В обґрунтування позову зазначила, що з 25 вересня 1976 року перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 перебуваючи у шлюбі з відповідачем ними було придбано майно: будинковолодіння (житловий будинок з господарськими спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0780 га кадастровий номер 5625810100:01:005:0198, які зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 . В добровільному порядку відповідач визнавати право позивача на частину будинку та земельної ділянки відмовляється, тому вона змушена звернутися з позовом до суду. Просить поділити вказане домоволодіння та земельну ділянку, виділивши їй у власність частину домоволодіння та земельної ділянки.
Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач та її представник адвокат Бірук Т.Б. не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовна вимоги підтримують.
У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.
Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що з 25 вересня 1976 року сторони зареєстровали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 . (а.с.12).
За час шлюбу, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 березня 2005 року ОСОБА_2 є власником домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 . (а.с.23)
02 квітня 2005 року ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на вищезазначене домоволодіння, що підтверджується витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.24).
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 05 грудня 2006 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка, площею 0,0780 га, розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5625810100:01:005:0198, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, серія ЯГ №384192. (а.с.25) 
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу; вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.
Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК України, та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.
У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами), розташований в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, на якій знаходиться вказане домоволодіння, придбано в період шлюбу, то вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та може бути поділено між подружжям, незалежно від розірвання шлюбу.
На підставі вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні із позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 8533,60 гривень, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя – задовольнити.
Поділити будинковолодіння (житловий будинок з господарськими спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0780 га, кадастровий номер 5625810100:01:005:0198, що розташована в АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на частину будинковолодіння (житлового будинку з господарськими спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 , та частину земельної ділянки площею 0,0780 га, кадастровий номер 5625810100:01:005:0198, що розташована в АДРЕСА_1 .
Залишити у власності ОСОБА_2 право власності на частину будинковолодіння (житлового будинку з господарськими спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 , та частину земельної ділянки площею 0,0780 га, кадастровий номер 5625810100:01:005:0198, що розташована в АДРЕСА_1 .Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 8533 (вісім тисяч п`ятсот тридцять три) гривні 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 8533 (вісім тисяч п`ятсот тридцять три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_1 .

Суддя         В.О. Троцюк