ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15426/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного закладу освіти «ТЕХНІЧНИЙ ЛІЦЕЙ»
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року (суддя Сліпець Надія Євгенівна) в адміністративній справі 
за позовом  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 
до Приватного закладу освіти «ТЕХНІЧНИЙ ЛІЦЕЙ» 
про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и в :

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного закладу освіти «ТЕХНІЧНИЙ ЛІЦЕЙ» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік у розмірі 147 729,33 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року позов задоволено. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що відповідач створив у 2024 році робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю та інформував про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі й центри зайнятості шляхом подання звітності форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), не надано. Вказані обставини дають підстави суду для висновку про невиконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у повному обсязі, відповідно до нормативу, встановленого статтею 19 Закону № 875-XІI, що має наслідком сплату адміністративно-господарських санкцій.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що відповідач подав до позивача інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН, а саме про наявність вакансій для осіб з інвалідністю, що підтверджується копіями звітності про попит на робочу силу (вакансії). Вказує, що оскільки відповідачем виконано вимоги статей 18-20 Закону № 875-XII, то доводи позивача про наявність підстав для застосування адміністративно господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону № 875-XII, є безпідставними. При цьому твердження позивача про необхідність вчинення відповідачем, який не є суб`єктом владних повноважень, інших заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, що не передбачені Законом № 875- XII, суперечать імперативним вимогам статті 19 Конституції України. Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що характеризують відповідача як приватний навчальний заклад з обмеженими фінансовими можливостями та суспільною місією. Застосування високої штрафної суми без встановлення факту умислу або належної оцінки можливостей відповідача є непропорційним засобом захисту суспільних інтересів, що є прямим порушенням Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи, які наведені вище. Суд не дослідив у повному обсязі правильність розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій, наданого Фондом, не перевірив чи враховано належним чином розмір середньої річної заробітної плати та методику обчислення. Суд не встановив (або не відобразив у рішенні) наявності/відсутності звернень Фонду або центрів зайнятості для сприяння працевлаштуванню, не перевірив питання можливості працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємстві відповідача. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що посилання скаржника на те, що ним подавалась звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» про наявність вакансій для осіб з інвалідністю не знайшли свого підтвердження ані в суді першої інстанції, ані при подані апеляційної скарги, оскільки скаржником не надано для правового аналізу копій звітності.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю у зв`язку з невиконанням відповідачем нормативу по працевлаштуванню осіб з інвалідністю розраховано суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 147 729,33 грн, виходячи з того, що середньооблікова чисельність штатних працівників Приватного закладу освіти «ТЕХНІЧНИЙ ЛІЦЕЙ» за 2024 рік склала 16 осіб, таким чином середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до норм чинного законодавства, повинна складати 1 осіб. Натомість середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, склала 0 особу.
Отже, за висновком позивача, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році, відповідач до 15.04.2025 повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 147 729,33 грн (розмір середньої річної заробітної плати штатного працівника), що не було здійснено останнім. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
У межах зазначеного нормативу здійснюється також працевлаштування осіб з інвалідністю внаслідок психічного розладу відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу».
Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, зараховується забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських об`єднань осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.
Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:
про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.
Порядок контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування, визначається Кабінетом Міністрів України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.
Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.
Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.
Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.
Відповідно до частини 1, 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що накладення адміністративно-господарських санкцій у сфері правовідносин, що регулюються Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», можливе у випадку винної протиправної поведінки особи, яка полягає у незабезпеченні та не здійсненні заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативів, визначених законом.
Разом з цим доводи апелянта, що відповідачем виконано вимоги статей 18-20 Закону № 875-XII суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими, адже твердження про подання звітності форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» не знайшло свого документального підтвердження.
Більш того варто зауважити на безпідставність доводів апелянта про подання до позивача інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН, адже відповідна інформація за нормами чинного законодавства подається до центру зайнятості.
Також відповідачем не надано інших доказів про створення у 2024 році робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю та інформування населення про наявність вакантних посад для осіб з інвалідністю.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що відповідач не забезпечив належне виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо виконання нормативів працевлаштування осіб з інвалідністю.
При цьому обмежені фінансові можливості, на які посилається апелянт, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за умови не здійснення заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативів, визначених законом.
Не є слушними також і доводи апелянта, що суд не дослідив у повному обсязі правильність розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій, наданого Фондом, а також не перевірив чи враховано належним чином розмір середньої річної заробітної плати та методику обчислення, адже відповідач не скористався правом звернення до суду з зустрічним позовом щодо оскарження правильності розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій. Більш того відповідачем не вказано і в апеляційній скарзі в чому саме полягає не правильність розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій і яка сума, за висновком відповідача, має бути сплачена останнім. 
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного закладу освіти «ТЕХНІЧНИЙ ЛІЦЕЙ» залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року в адміністративній справі № 160/15426/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 20 січня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 20 січня 2026 року. 

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова