СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16371/25

пр. № 2/759/7129/25
04 грудня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Журибеда О.М.,
за участю секретаря -Шило М.І. 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту,- 

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 із заявою в якій просить зняти арешт з 1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі спадкуаання після смерті батька - ОСОБА_2 .
В обґрунтуванні вказаної заяви зазначила, що вона є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер у 2016 році. Після його смерті залишилась спадщина, а саме 1/6 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй повідомлено, що інформація про право власноств на вказану частину квартири не було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з тим, що на зазначену частку квартири було накладено арешт. 
Позивач звернулася до Державної виконавчої слудби Святошинського райононго ввіділу м. Києва, одна отримала відповідь з роз`ясненням щодо можливості звернення до суду.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відзив на позов матеріали справи не містять.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.05.2016 року.
Відповідно до витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №8032-1536470-2018, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з листа Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 28.11.2018 року №72607-15-8-27, перевіркою відомостей АСВП встановлено, що боржник ОСОБА_2 не рахується в базі як сторона виконавчого провадження. Також вказано, що надання інформації за виконавчим провадженням, які перебували на виконанні до 2014 року, не вбачається за можливе у зв`язку з закінченням строку, визначеного п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, для зберігання останніх. На підтвердження звернення ОСОБА_1 до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 надано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.10.2016 року №45544509.
Позивач зазначає, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було роз`яснено, що на частину нерухомого майно спадкодавця накладено обтяження, що унеможливлює внесення відомостей щодо ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 4 1Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч. 1 ст.316 Цивільного кодексуУкраїни правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 56 Закону України«Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Статтею 60 Закону України«Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України).
Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Постановою пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» в абзаці 4 пункту 24 зазначено: «Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.
Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Таким чином, позивач ОСОБА_1 , є спадкоємцем майна після померлогоОСОБА_2 , позбавлена можливості оформити свої спадкові права, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку із перебуванням спадкового майна під арештом, чим порушуються її права.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що на час розгляду справи у суді відсутні підстави для збереження обтяжень на зазначене майно, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про зняття арешту з майна.
Відповідно до ч.2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли його стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установи), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Керуючись ст. ст. 3, 15, 321, 1218, 1220, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 81, 237, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Зняти арешт з 1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
В іншій частині відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя    О.М. Журибеда